283 
legeme et eller andet sted, .samler blodlegemerne sig i tætte 
skarer omkring de indtrængende fiender ; ved hjælp av surna 
utløpere drar de bakterierne til sig, optar dem i sit indre og saa 
at. si f ord øler dem. 
Alexinerne. som er opløste kemiske stoffer, bistaar de hvite 
blodlegemer i at uskadeliggjøre sygdomsspirerne. 
Lykkes det nu disse, i forening at ødelægge bakterierne, saa 
kommer ikke sygdommen til utvikling. Men undertiden er bak¬ 
terierne de sterkeste og saa giftige at blodlegemerne lammes i 
sine bevægelser og blir ukampdygtige. 
I saa tilfælde gaar bakterierne av med seiren og formerer 
sig med en saa rivende hurtighet, at vi utsættes for mere eller 
mindre truende livsfare. 
Men heldigvis er naturens vergende kræfter ikke uttømt 
med de oyenfor nævnte beskyttelseismidler, som normalt findes 
i vort blod. 
I nødens stund formaar vor organisme at smie andre og 
nye vaaben mot den fiende s.om truer os med ødelæggelse. 
En av de farligste, egenskaper ved bakterierne er at de 
under sit stofskifte producerer en meget sterk gift eller t o x i n. 
Faar vi tid paa os, frembringer imidlertid vor organisme mot¬ 
gifter, antitoxiner, som ophæver og neutraliserer den gift 
som dannes av bakterierne. Disse antitoxinér er ogsaa et 
komisk stof, hvis natur ikke er nærmere kjendt; de er specifike, 
d. v. s. de virker kun mot de bakterier som er aarsaken til den 
specielle sygdom. Saaledes virker ikke den motgift som produ- 
ceres. mot difteribacillen mot andre f. eks. kolerabaciller. 
Desuten virker de kun mot motgiften, ikke mot bakterierne 
selv. Men organismen formaar ogsaa at danne midler som 
direkte, angriper disse. Har sygdommen varet en stund, optrær 
der nemlig nogen stoffer i vort blod som kaldesi ly si ner, 
agglut in er og præcipitiner, og som dels opløser, dels 
sammenklæber bakterierne, saa. disse hindres i sine bevægelser 
og tilsiut gaar tilgrunde. 
Det ene av disse stoffer, præcipitinet, som vi i det 
følgende særlig skal beskjæftige os med, da det har størst betyd¬ 
ning for vort tema, virker paa en egen maate paa. de opløste 
bestanddele av bakterierne. Som vi i det foregaaende har set, 
er vor organisme dels i besiddelse av, dels har den under kam¬ 
pen mot bakterierne utviklet egenskaper som gjør os mere eller 
