Vore meiser. 
Av 0. J. Lie-Pettersen. 
II. 
2. Blaameisen (Parus coeruleus). 
I fuldt utfarvet sommerdragt maa blaameisen betegnes som 
en virkelig pragtfugl. 
Undersiden er som hos kjøtmeisen livlig svovlgul, og strupe- 
flekken er likedan som hos denne, men hos blaameisen mangler 
den sorte stripe, som hos dens større frænde utgaar fra strupe- 
ilekkens nedre spids og strækker sig gjennem brystet og buken 
næsten helt hen til de underste haledækfjær. 
Oversiden er grønlig, men paa hodet er siaavel kalotten som 
kindernes og halssidernes mørke partier smukt blaa, og denne 
farve' har likeledes saavel svingfj ærene som styrerne. 
Hos de unge fugler er farverne betydelig mattere, og først 
i sit andet eller undertiden først i sit tredje aar f aar de sin 
endelige utfarvning. 
Nogen væsentlig forskjel mellem kjønnene med hensyn til 
farvedragten er der ialmindelighet ikke, kun er hunnens farver 
undertiden mattere. 
Dækfj ærene paa brystets og bukens sider er hos denne art 
iorholdsvis lange og bløte, og i det hele maa fjærdækket hos 
hlaameisen betegnes, som meget løst og bløtt. Holder man fuglen 
i haanden, vil man likefrem forbauses over hvor liten den egent¬ 
lige kropsmasse er i forhold til den rikelige fjærklædning. 
Fuglen er jo ogsaa i virkeligheten kjendelig mindre end 
sin foran omtalte frænde, saa den allerede paa grund herav er 
let at adskille fra, denne. 
Mit første nærmere hekj endtskap med denne eiskværdige 
lille fugl gjorde jeg for mere end 30 aar siden, da jeg som gut 
en dag fandt dens rede i et asketræ ved Bergen; og i den tid 
som er henrundet siden hin dag, har jeg hat mange anledninger 
til at fornye bekjendtskapet. 
