291 
mig nu med nakken mot muren saa tæt hen til flyvehullet at 
fuglen, om den vildø derind, maattø passere* tæt forbi mit venstre 
øre. Samtidig fikserte jeg den skarpt med øinene. 
Den syntes ogsaa virkelig at betænke sig et øieblik. Men 
saa fløi den resolut like hen foran mit ansigt, hvor den holdt sig 
Blaameise. 
svævende nogen sekunder, og før jeg rigtig vidste det, smuttet 
den forbi mit kind og ind til de ventende smaa. 
Det kan man i sandhet kalde freidig! 
Hunnen var langt mere reservert og forsigtig og vovet sig 
ikke ind saalænge jeg stod i den her beskrevne stilling. 
Elt andet par som hadde sit rede i en veimur tæt ved min 
drivbænk, fløi likeledes helt ugenert over og omkring mig, mens 
jeg sat og luget og pleiet mine blomster like utenfor redet. 
