293 
Ellers tilbringer de ældre fugler helst natten skjult i et 
eller andet hul. 
Blaameisen sover vistnok ialmindetighet temmelig fast. En 
mainat overrasket jeg saaledes en sovende familie, bastaaende 
av de gamle fugler samt deres 7 unger, i tæt underskog paa 
gaarden Hatland ved Bergen. De sat i to grupper, tæt over 
hverandre, paa næsten vandrette hasselgrener 1 langt inde mel lem 
det tætteste løv. Jeg fik øie paa dem just som jeg skulde til 
at trænge igjennom buskadset, og stanset uvilkaarlig for 1 at se 
paa de smaa, som nu sat ganske tæt over mit hode. 
De laa alle med buken helt nede paa grenene og hodet skjult 
i ryigfjærene. 
Den støi jeg hadde gjort ved at bøie et par busker til si de, 
hadde altsaa ikke vækket dem. Og hadde ikke et par rød¬ 
struper, som hadde deres rede under en hasselrot et halvt snes 
skridt længer nede, slaat allarm, saa hadde jeg maaske i stilhet 
kunnet trække mig tilbake uten at vække den sovende familie. 
Det var meget morsomt at se deres fortrædelige mine, idet 
de endnu helt søvndrukken saa sig omkring før de skyndsomt 
tok flugten ind mellem buskene. 
Brehm fortæller ogsaa om en fangen blaameise, som pleiet 
at sove i en kasse, at man kunde bære kassen fra- vinduet og 
hen paa et bord og endog ta laaget av denne uten at fuglen 
vaaknet. 
De unge blaameiser som staar under f or æl dr enes f ører skap, 
pleier, naar faresignalet lyder, oftest opsøke en sitteplads hvor 
de ikke let kan sees, for eksempel en grenvinkel eller tæt op 
til stammen av det træ hvori de i øieblikket befinder sig. Her 
sitter de da gjerne murende stille og er sikkert paa denne maate 
godt beskyttet mot rovfugles efterstræbelser. 
Blaameisen nærer i det hele en næsten til det latterlige 
grænsende skræk for skogens bevingede røvere, og heri maa 
kanske grunden søkes til deres ulyst til at foreta længere ut- 
flugter i aapent terræn. 
Med hensyn til dens forskjellige lydytringer, saa min der 
disse adskillig om foregaaende arts. Sangen er dog noget spink¬ 
lere i tonen og lyder nærmest som „Si, si, si! Si, si, si! Si, si, 
si ! a Undertiden dog som „Si, tu, i! Si, tu, i! Si, tu, i!“ 
Det sterke „Pink, pink!“, som er saa karakteristisk for dens 
større frænde, mangler dog hos blaameisen. 
