297 
værende hulninger, som da gjerne utbedres efter fuglenes behov* 
før redematerialet indbringes i dom. 
Huller som er hugget av den lille flagspettoi (Dendrocopus 
minor) eller av den tretaaede spette (Picoidesi tridactylus) be¬ 
nyttes gjerne, og Wessel oplyser at den i nærheten av bebodd© 
steder ogsaa gjerne tar til takke med uthængte rugekasser og paa. 
husvægger gjerne benytter gamle svalereder. 
Egglægningen begynder i Finmarken vistnok normalt om¬ 
kring midten av mai, i sene a,ar dog først i den første uke 
av juni. 
Om sangen siger Wessel at den særlig foredrages hen paa. 
aftenen mel lem kl. 8 og 10, og at den kun bestaar av en eneste 
strofe, der lyder som „tri-tri-tri-tri“, gjentat med korte regel- 
mæssige mellemrum og med en utrættelig utholdenhet. 
5. Sum pm ei se n og den nordiske meise. 
(Parus palustris og P. bore al is). 
Naar jeg her foretrækker at behandle disse to meise ar ter 
under ett, saa. er det væsentlig fordi disse to nærstaaende former 
ute i det frie vanskelig vil kunne adskilles av en almindelig, 
ikke fuglekyndig, iagttager, ja selv ornitologen skal i mange 
tilfælde ha vanskelig nok ved at identificere dem der, hvis han 
ikke har fuglene paa meget nært hold, eller de biologiske eien- 
dommeligheter ikke samtidig fremtrær med tilstrækkelig klarhet.. 
Oversiden er hos begge arter graa, undersiden smudsighvit. 
De mest iøinefaldende forskjelligheter finder vi i hættens farve, 
som hos sumpmeiisen er dypsort med nogen glans, hos den nor¬ 
diske meise derimot mørk brun uten glans, og i strupeflekkens 
størrelse; strupeflekken er nemlig noget større hos den nor¬ 
diske meise end hos sumpmeisen, likesom hættens mørkebrune 
nakkefjær hos den føristnævnte naar noget længer nedover hals- 
ryggen end hos sumpmeisen. 
Med hensyn til deres utbredelsesforhold inden vort lands 
grænser saa kan disse ikke ansees for Tilstrækkelig utredet. 
I almindeligheit kan det vel dog sies at sumpmeisen er en for- 
trinsvis sydlig, den nordiske meise derimot — som ogsaa nav¬ 
net antyder — en. mere nordlig form, som dog ogsaa forekommer- 
ret almindelig i de sydlige landsdele. 
Biologisk adskiller de to arter sig blandt andet ved sine- 
