299 
selv under vintertiden — altsaa paa et tidspunkt da parrings- 
instinkterne endnu ikk© er vaaknet — begynder at drag© omsorg 
for rederum for den kommende rugeperiode, hvad jeg forøvrig 
allerede ved en tidligere' leilighet under omtalen av spetmeisen 
i nærværende tidsskrift har gjort opmerksom paa. 
Ogsaa ho® sumpmeisen har jeg engang kunnet konstatere en 
saadan omsorg for rederum, idet jeg en vinter saagodtsom daglig 
iagttok en su a dan som i flere maaneder var beskjæftiget med at 
utvide en meget snæver indgang til et hulrum i et forøvrig 
ganske friskt epletræ. Denne aapning var i begyndelsen av 
mai blht saa vid at en stær hadde været istand til at trænge sig 
igjennem uten dog at kunne slippe ut derfra. Jeg fandt den 
en dag liggende død ovenpaa meisens 1 rede, hvori eggene var 
blit. søndertrampet under stærens fortvilede befrielsesforsøk. 
De fleste' av de sumpmeisereder jeg har set ved Bergen, har 
ligget i murhuller eller bergspalter, tildels langt oppe i util- 
gjængelige bergskrænter, men endel er ogsaa blit fundet i træ- 
huller. 
Med hensyn til selve redematerialet viser der sig ogsaa 
nogen forskjel mellem de to her omtalte arter, idet sumpmeisen 
altid anvender mos i rederne', mens dette material© hos den nor¬ 
diske meise sjelden om nogensinde kommer til anvendelse. Iste¬ 
denfor mosen anvender sidstnævnt© art gjerne basttreivler eller 
undtagelsesvis haar. 
Ogsaa i de to arters sang og lokkelyd er der nogen forskjel, 
men denne kan kun iagttas av et øvet øre. 
6. Topmeisen (Lophophanes cristatus). 
I maaske endnu sterkere grad end kulmeisen er den lille 
topmeise bundet til naaleskogene. Den nærer dog ikke som 
denne nogen mere uttalt forkjærlighet for granen, men synes 
tvertimot at finde sig lik© saa vel tilrette i ren furubestand, 
hvor aen i det sydlige Norge neppe nogensteds helt mangler. 
Egentlig talrik kan topmeisen dog neppe nogensteds siest at 
være. Den hører tvertimot til de fuglearter der altid Lever for¬ 
holdsvis spredt og derfor i almindelighet kun træffes enkeltvis 
eller parvis, om vinteren dog undertiden i smaaflokker paa 4 til 
6 individer. 
