— 9 — 
kjendt nok at fiskere og sjøfolk i mange tilfælder med stor 
sikkerhet kan forutsi kommende veir. Jeg har forsøkt at faa 
rede paa de merker de da lægger til grund. 
Det er ikke let at komme tilbunds. Aaben- 
bart anvendes et kompleks av smaa tegn, og 
dertil spiller adskillig overtro ind. Men 
efterhaanden er enkelte faste holdepunkter 
kommet frem. 
Naar det, som de sier, »trækker op« til 
uveir, ser man gjerne en mørk rand i hori- 
zonten. En lods ved Lindesnes gav mig den 
karakteristiske oplysning, at naar denne 
mørke rand rykket frem fra sydvest, vilde 
veiret bryte løs fra sydøst. Dette efterlater 
ingen tvil om randens betydning: den maa 
dannes av høie skyer som markerer enten 
cyklonen selv, eller en av dens konvergens- 
linjer. For naar disse nærmer sig fra syd¬ 
vest, vil vinden blæse fra sydøst saasnart 
de er naadd frem. 
Efter dette blev et antal kyststationer 
anmodet om at melde »optræk« naar disse 
tegn saaes. Meldingerne skulde snart vise 
sig nyttige og føre til et nyt fremskridt. 
Selvfølgelig gjælder det at gaa forsigtig 
frem. Vore iagttagere er ikke videnskaps- 
mænd, og vi, som ikke selv er fortrolige 
med fænomenerne, vet ikke hvilke obser- 
vationer det lar sig gjøre at forlange. Da 
jeg imidlertid ved en senere anledning hørte 
vagtmanden paa en av vore stationer tale 
ganske liketil om randens høide over horizonten i grader, var 
næste skridt givet. Er randen skarp nok til at kunne omtales 
paa denne maate, saa maa man like godt kunne maale uveirets 
avstand. For det cirrusskikt, som set fra siden danner randen, 
vil ha sin overkant i omtrent 10,000 m. høide over havflaten, 
og dets avstand fra iagttageren vil da fremgaa likefrem av 
dets tilsyneladende høide over horizonten. Resultatet blev 
konstruktionen av denne avstandsmaaler (fig. 3). Den holdes 
Fis. 3. 
