— 48 — 
per fat om 106 kg. Våren 1917 stod priset i 500 kr. 
per fat, men så beråttades också att tyskarna anvånde 
den vid kanonhårdning. Sedan apotekstranen utvunnits, 
framstålles av leverresterna dels en såmre olja, bruntran, 
dels levermjol eftersokt som kreatursfoder. 
Till samma åndamål går ock i nordliga Norge i stor 
omfattning torskhuvudena. Overallt på Lofotens klippor, 
dår de ligga och torka, ser man de blodfårgade torskhuvu- 
dena lysa. Over 8 millioner sådana togo fiskarna 1915 
med hem och anvånde som foder, framforallt till notkreatur 
men aven till svin och andra djur. Huvuddelen (1915 cirka 
12 mill.) formales emellertid efter torkningen till guano vid 
talrika fabriker utmed kusten från Finmarken till Bergen. 
Guanon går i fredstider i stor omfattning till Rhentrakternas 
och Frankrikes vinberg, for vilka den år en hogt skattad 
konstgodning. 
Når man under torskfisketiden tråder fram till det 
stora smorgåsbordet i matsalen på hotell Lofoten i Svolvær, 
finner man alltid ett stort fat med brunstekta om kalvbråss 
erinrande ski vor. Dessa senter as hogeligen av flertalet spi- 
sande, mindre dock av den ovane. Råtten år torskrom sku¬ 
ren i centimetertjocka skivor och stekt. Uppenbarligen år 
det en hogeligen nårande foda, liksom den torskromshorv, 
som då och då bjudes. I stor omfattning inlågges rommen 
i bleckburkar, kokas och går sedan ut som konserv. Jag 
horde att norska armén åter mycket så konserverad torsk- 
rom, vilken allt mer vinner marknad. Det var också un¬ 
der kriget nodvåndigt finna ny sådan for denna vara, ty den 
gamla anvåndningen som agn vid sardinfisket på Frankrikes 
kuster har hogeligen inskrånkts. Aven romhalten våxlar från 
år till år. Så gåvo 1 000 torskar 1915 i medeltal 1,12 hek- 
hektoliter rom, men 1911 ej mindre ån 1,87 hektoliter. 
Vi låmnade nyss fiskebåten och fiskarne for att folja 
deras fångst på dess fård ut i vårlden, låtom oss nu åter- 
vånda till dem. Fråmlingen, som seglar utefter kusten, får 
intrycket av att om någonstådes år ode och folktomt så 
inåste det vara hår. Så styr man nårmare land och bakom 
oarna vid de lugna sunden, djupt inne i vikarnas bottnar, 
hittar man hår och dår ett fiskevær. Husen se så oåndligt 
