— 76 — 
der følgelig blit dannet en forholdsvis sammenhængende række 
sedimenter, med betydelig tykkelse. Til enkelte tider finder 
saa de store fjeldkjedebevægelser sted, med intens sammen- 
foldning og optaaming av lagene. I forhold til de labile 
geosynklinalomraader viser resistens- eller kontinental- 
omraaderne, som de ogsaa er kaldt, en stor stabilitet, med over¬ 
flaten gjennemgaaende liggende noget over havnivaaet, saa 
de kun sjeldnere er blit oversky 11 et. Lagrækken over slike 
strøk er derved for det meste meget ufuldstændig. I strøkene 
imellem de utprægede geosynklinaler og resistensomraader 
finder man da overgangsforhold. Geosynklinalomraademe 
Skematisk fremstilling — i tversnit — av et geosynklinalomraade, 
hvor der under samtidig avsætning av sedimenter finder sted en 
stadig indbugtning av jordskorpen, med — tilhøire — et tilgræn- 
sende resistensomraade. Paa nedre figur midt i geosynklinalen en 
geantiklinal. H. N. = havnivaa. 
kan i enkelte tilfælder være delt i to ved en langsgaaende ryg, 
en saakaldt geantiklinal (se figuren). 
Inden det omraade som skal behandles paa de her gjen- 
givne karter har vi to meget utprægede resistensomraader, det 
ene omfattende særlig det nuværende Finland 1 med tilgræn- 
sende strøk av Sverige og Rusland, det som er blit kaldt det 
baltiske skjold, det andet omfattende Nordøst-Kanada 
med mesteparten av Grønland, det kanadiske skjold. 
Av geosynklinalomraader har vi i den ældre del av jordens 
oldtid har ett i strøket fra de britiske øer over den vestligste 
del av den skandinaviske halvø og nordover til Spitsbergen. 
Etter de store fjeldkjedebevægelser i silurtiden har største¬ 
delen av dette omraade tapt geosynklinalkarakteren. Et andet 
geosynklinalomraade har man hat i Ural-strøket, videre i Nord- 
Amerika, baade i vest, efter Rocky Mountain-strøket, samt i 
