— 87 — 
skorpen, hvor landet paa sydsiden blev hævet høit op. Ned¬ 
over skraaningen mot nord strakte bræer sig helt ned til kyst- 
randen og her blev, dels paa land, dels under vand, avsat til- 
dels meget utstrakte moræner, der nu fremtrær som fast 
fjeldmasse. 
I over-ordovicisk tid er de ældre tiders landbarriere for- 
svundet og vi finder i denne tid langt mindre forskjelligheter 
med hensyn til de faunistiske forhold i Amerika og Nordvest- 
Europa. Over det skandinavisk-baltiske omraade har vi, 
ialfald i de sydlige deler, hat et vidt utbredt hav, i enkelte 
strøk med midlertidig opstikkende land. Ogsaa i denne tid 
foregaar jordskorpebevægelser; de var efter en vestlig zone av 
Skandinavien, i strøket Stavanger—Trondhjem, ledsaget av 
vulkanske utbrud. Saalangt sydøst som i trakterne omkring 
Kristiania finder man fra denne tid ikke spor av vulkanske 
dannelser. 
I endel av det strøk av Nord-Amerika som paa mange 
maater danner en fortsættelse av det gammel-paleozoiske skan- 
dinavisk-britiske geosynklinalomraade, nemlig i den tidligere 
omtalte Appalachia-geosynklinal, har den ung-ordoviciske jord- 
skorpebevægelse en meget kraftig karakter. I Green Mountain- 
omraadet i den vestlige del av Ny England-staterne utløstes 
den ved den stadige nedbugtning av jordskorpen opstaaede 
spænding ved temmelig kraftige foldninger og sammenpres- 
ninger. 
(Fortsættes). 
Bokanmeldelser. 
C. A. M. Lindman: Svensk fanerogamflora. 639 s. 8vo. 
Med 330 tekstfigurer. Stockholm 1918. (P. A. Norstedt & 
Soners Forlag). 
Denne flora fortjener at kjendes og studeres ogsaa her i 
landet, idet den i mange henseender supplerer de oplysninger 
om vore norske blomsterplanter, som er at finde i vore egne 
floraer. I den tid som er gaat, siden Axel Blytt’s »Haand- 
bog i Norges florac (ved Ove Dahl) utkom (1902—1906), 
