— 130 — 
spalter, med strandlinjens forløp stadig skiftende fra tid til 
tid; hertil kommer i flere avsnit frembruddet av mægtige vul¬ 
kanske masser som fløt vidt utover. Saa kommer i den senere 
del av silurtiden den store hævningsperiode med sin uendelig 
indviklede foldnings- og sammenpresningstektonik av lagræk- 
ken i forbindelse med fornyede frembrudd av smeltemasser fra 
dypet. Hermed begynder fastlandstiden, der varer i hele den 
yngre del av jordens oldtid og sandsynligvis, avbrutt ved smaa, 
mer eller mindre lokale oversvømmelser, ind i nutiden. Heller 
ikke denne fastlandstid har imidlertid været nogen absolut stil- 
standsperiode. Som kvartærtidens strandlinj eforskyvninger og 
vore devon-avsætningers geologiske forhold fortæller om ikke 
helt smaa bevægelser i denne landmasse i henholdsvis den 
yngste og ældste del av fastlandstiden, paa samme maate kan 
vi sikkerlig anta, at ogsaa det mellemliggende enorme tidsrum 
har hat sine stadige, om kanske ikke særlig voldsomme, jord- 
skorpebevægelser. 
Likesom den organiske verdens utviklingshistorie paa 
jorden ikke viser nogen stilstandsperiode, saa har nogen saa- 
dan heller ikke — naar man bruker geologiske tidsmaal — 
eksistert i jordoverflatens geografiske utvikling; dog viser de 
forskjellige tider langtfra samme tempo. At denne geografiske 
utvikling har hat den aller sterkeste indvirkning paa den 
anden, biologiske, er selvsagt. Det er da imidlertid problemer 
for sig, som vi ikke her kan komme ind paa. 
Om birkens, furuens og granens samfund og deres 
betydning i vort lands husholdning. 
Av universitetsstipendiat Hanna Resvoll-Holmsen. 
Alle kjender birken av utseende, — dens hvite korklag 
eller næveren, dens fine grener, der ofte er hængende, og 
dens deilige løv, der er saa vellugtende om vaaren og efter 
regn, dannet av de vakre tandede blade, der har en noget for¬ 
skjellig form hos de to arter av birk, lavlandsbirken og fjeld- 
birken. 
