— 144 — 
bladene er det, at der er talrike støvkornsækker paa et 
cycade-skjæl, fra 10—12 like til 1000 stykker, mens støv- 
bladene hos blomsterplanterne næsten altid bare har 4 støv¬ 
kornsækker. — Støvkornsækkene er ordnet i smaa hoper, 
paa samme maate som hos bregnerne. 
Hunkonglen viser omtrent samme bygning hos de fleste 
slegter, men den er gjerne større og ofte pragtfuldt rød- 
farvet. Der er bare to store frøemner paa hvert skjæl. 
Hos alle vor tids frøbærende planter 
— med en undtagelse — sitter de blader, 
som bærer forplantningsorganer, paa sær¬ 
skilte skud, som vi enten kalder blomster 
eller kongler. Den eneste undtagelse er hun- 
organet hos den 9de cycade-slegt, Cycas 
selv, og den maa vi derfor omtale litt nær¬ 
mere. 
Hos denne slegt er de frugtbærende hun- 
lige organer ikke samlet paa særskilte skud. 
De staar tvertimot i randen av almindelige 
blader, som ganske vist er mindre end de 
sterile blader og som mangler klorofyl, men 
som ellers i sin form er typiske blader. 
Alle cycadeer er tvebo. Hos den hun- 
lige Cycas-plante faar vi 3 slags blader: først 
de nævnte „hunblader“, saa almindelige assi- 
Fig. 1. Frugt- 
biad av Cycas. mi l eren(le løvblader og endelig nogen smaa 
lavblader. 
Frøene kan bli ganske store, liketil av et gaaseeggs stør¬ 
relse. Det er helt usedvanlige dimensioner for et frø. 
Denne ordning av frugtbladet hos Cycas minder meget 
om bregnerne. Bregnerne bærer jo ogsaa sine sporer paa 
blader, som enten er almindelige løvblader eller lite om- 
dannede saadanne. Men hos fortidens frøvekster var dette 
ganske almindelig. Hunblomsten hos Cycas har altsaa her 
bevaret et ældgammelt bygningstræk. 
Cycadeernes befrugtning viser ogsaa ældgamle træk: 
de har nemlig cilieklædte, selvbevægelige spermatozoider. 
Hos planterne er det gjerne de laveststaaende grupper, 
som har bevægelige spermatozoider. De høiere organi- 
