- 148 - 
I pollenkornene har man endog kunnet konstatere celle- 
vægger, som skulde antyde et reducert hånlig prothallium. 
Disse organers overensstemmelse med bregneblader er 
saa stor, at det næsten ikke er nødvendig at nævne dem. 
Hvis vi særlig vil pointere denne likhet, kan vi kalde dem 
for smaasporeblader eller microsporofyller. 
Blomsten er hvad man kalder proterandrisk, d. v. 
s. hanbladene er utviklet før hunbladene og falder av, naar 
hunbladene kommer til utvikling; herved undgaas selvbe- 
støvning. 
Naar hanbladene er fuldt utviklet, sitter hunbladene som 
smaa knopper opover en høi hvælvet blomsterbund midt i 
blomsten. Hunbladene kaldes gjerne for macrosporofyller 
eller storsporeblader. De er stilket. Hvert av dem er saa 
omgit av endel sterile skjæl, stillet omtrent som skjællene i 
blomsterkurven hos Anthemis. Skjællene er smale ved basis, 
bredere utover og i spidsen er de direkte fortykket, saa at 
de slutter sammen som en tæt skal, bare gjennemhullet ret 
utenfor hvert hunblad — for at slippe ind spermato- 
zoerne. 
„Skallet“ kalder vi for en frugtvæg eller et pericarpium. 
Herved er da at merke, at disse frugtvægger fremkommer 
paa en væsentlig anden maate end hos vore dagers frø¬ 
planter, hvor de er dannet av de ombøiede og sammenvoksede 
frugtblader. 
Ytterst omgis hele frugten av de før nævnte høiblader, 
som under modningen slutter sig tæt om den. 
Mens de enkelte hanblader viser hen paa bregnerne maa 
man sige, at bygningen av hele fruktifikationsorganet er som 
en blomst. Det er fuldt berettiget at bruke dette uttryk. 
Blomsten er som man ser undersittende, med oversittende 
hunblader. 
Man har været saa heldig at finde vel bevarede frø. 
De er væsentlig mindre end hos cycadeerne, bare 5 mm. 
lange og 3 mm. brede hos Cycadeoidea Wielandi og noget 
større hos andre slegtér. 
Frøet er dikotyledont eller tofrøbladet. Dette har været 
til megen glæde for de moderne utviklingshistorikere. Tid¬ 
ligere avsluttet man gjerne systemet med familier som de 
