— 152 — 
Cycadofyterne var altsaa de herskende planter i jordens 
middeltid, i mesozoicum. Men hvad var saa deres forfædre? 
Dem maa vi naturlig søke i jordens oldtid, i palæozoicum. 
Desværre er floraen i yngste palæozoicum, i permtiden, 
temmelig ufuldstændig kjendt. Vi maa søke tilbake til den 
næstforegaaende periode, kul ti den, hvis flora jo er saa 
meget des bedre kjendt. 
Vi har allerede nævnt endel br egn el i g ne n de karak¬ 
terer hos cycadofyterne. De vigtigste bregnetræk er følgende: 
1) De recente cycadeer har bevægelige spermatozoer. 2) 
Sporangierne er ordnet i sporehoper (sori) og særlig de 
sammensatte hånlige sori minder om de tilsvarende dannelser 
(synangier) hos gamle bregnetyper, som Marattia. 3) De 
sterkt indskaarne hanblader hos Cycadeoidea er rent bregne- 
lignende. 4) Hunbladet hos Cycas minder meget om spore- 
bærende bregneblader, f. eks. hos Blechnum. 5) Baade disse 
og almindelige løvblader er hos mange slegter spiralformig 
indrullet 4 spidsen likesom bregneblader. 6) Naar bladene 
falder av, blir gjérne déres basis staaende igjen og klær 
stammen baade hos bregner og cycadofyter. 
Vi behøver heller ikke at lete længe blandt kultidens 
bregner for at finde en, som viser store overensstemmelser 
med Cycadofyterne, 
En av de bedst kjendte bregner fra kultiden er Lygino- 
dendron oldhamianum eller Lyginopteris oldha- 
mi a, som den nu rettelig skal hete, det gamle kjendte navn 
br desværre faldt som offer for de strenge love om priori¬ 
teten. Denne plante har utseende og anatomisk bygning 
som en bregne, men den skiller sig fra alle nulevende 
bregner ved at ha frø. Frø definerer vi da som et hunlig 
sporangium omgit av særskilte hinder (integumenter). Lygi¬ 
nopteris har ogsaa hat sekundær tykkelsesvekst ved hjælp 
av et kambium i stamme og rot. Frøet minder mere om 
recente Cycadeer end om nogen anden gruppe, likesaa byg¬ 
ningen av den sekundære ved. — De hånlige sporangier er 
mere av bregnetype, men det var jo ogsaa tilfældet med 
Bennettiterne. 
Lyginopteris blev første gang beskrevet i 1866, og senere 
blev baade frøene og hanorganerne kjendt, men det varet 
