173 — 
vis eller muligens i mindre selskaper og forsvinder derfor 
ikke pludselig og paa en gang fra den egn, hvor den har til¬ 
bragt sommeren. 
Sandsynligvis tiltrær dog de fleste sin reise allerede i 
første uke av september, de unge fugler vistnok allerede i slut¬ 
ningen av august. Men enkelte par har jeg dog kunnet paa- 
træffe gjennem hele september og endda et stykke ind i 
oktober, hvis veiret har været mildt og der har været til- 
strækkelig av bær at finde i haverne. 
At den imidlertid ogsaa enkelte aar kan vise sig her 
meget senere vil fremgaa av nedenstaaende, som er et utdrag 
av et brev fra hr. fabrikeier Wilhelm Iversen, datert Vale- 
strandfossen pr. Bergen, 11te juni 1911: 
»— Naar hyldebærrene (druehyld) er modne, har jeg 
hvert aar nogen faa munker i haven hos mig, og i slutningen 
av september og begyndelsen av oktober pleier her være 
flere, op til 6—8 stykker ad gangen, hvilke kun blir dagen 
over og forsvinder igjen om natten. 
Enkelte har blit her til ut i november, ja, endog til midt 
i desember. Jeg har flere ganger indfanget saadanne efter- 
nølere og overvintret dem i bur, da de let blir tamme og syn¬ 
ger rigtig pent —.« 
Collett anfører den som observert ved Trondhjem saa 
sent som 26de desember. 
Hvor vore nordiske munker tilbringer vinteren er endnu 
neppe bragt sikkert paa det rene. Ifølge Brehm gaar de i 
Vestafrika til Gambiafloden og i Østafrika i det mindste til 
Abessinien, hvor de endog skal være fundet i en høide av 
3000 meter over havet. Muligens trækker mange fugler 
adskillig længere mot syd, likesom tilfældet er med have¬ 
ts ang er en, av hvilken art den svenske ingeniør J. Wahlberg 
skal ha hjemført til Sverige eksemplarer, skutt i Kapstaden i 
november rnaaned (Holmgren: »Skandinaviens fåglar«). 
Mange munkefugler stanser dog til i det mindste langt 
ind i desember i Middelhavslandene, specielt i Spanien og i 
Grækenland. 
