— 199 — 
ler, og lar det ligge der 10—15', hvorpaa det hurtigst mulig 
bringes ned i kalorimetret. Metoden har den fordel at den er 
billig og letvindt; man kan oplære en flink arbeider til at gjøre 
det. Men resultaterne er ikke synderlig nøiagtige, og man kan 
ikke faa kontinuerlige observationer. 
3. Smeltepunktspyrometre. 
Hvis man kan skaffe sig en række legemer med bestemte 
smeltepunkter, som kan ordnes efter en skala med passende 
mellemrum, saa kan man benytte disse til at bestemme tempe¬ 
raturen i en ovn med nogenlunde nøiagtighet. Man sætter ind 
i ovnen endel saadanne legemer hvis smeltepunkter ligger dels 
noget over og dels noget under den temperatur, man skal ha. 
Naar de har staat tilstrækkelig længe, tar man dem ut og ser 
hvilke der er smeltet og hvilke ikke. Denne metode er nok- 
saa gammel. Allerede i 1827 lavet P r i n s e p en del lege¬ 
ringer av guld-sølv og guld-platina og skaffet sig paa den 
maate en række av 27 smeltepunkter mellem 954° og 1775°. 
Disse legeringer er nu gaat ganske av bruk. Langt senere, 
i 1882, laget man ved porcellænfabriken i Sévres endel blandin¬ 
ger av forskjellige stoffer for med dem at kontrollere tempera¬ 
turen i porcellænsovnene. I 1886, blev saken optat og bear¬ 
beidet av S e g e r, ved porcellænfabriken i Berlin. Han blan¬ 
det sammen kvarts, marmor, feltspat og kaolin i forskjellige 
mængder og laget derav smaa kegler, 6 cm. hoie og 1.5 cm. 
brede og fik paa den maate en række smeltepunkter fra 1150° 
—1700° med omtrent 30° mellemrum. Herved er imidlertid 
at merke, at disse blandinger ikke har noget bestemt smelte¬ 
punkt. De gaar litt efter litt over fra fast, gjennem en række 
mellemtilstande, til flytende. Keglerne bøier sig, og man reg- 
