— 207 — 
Ganske nylig har en tysker Hirschson konstruert et 
straalingspyrometer, som utmerker sig ved sin store enkelthet. 
Det bestaar av et rør, som er aapent i den ene ende og lukket i 
den anden. Den aapne ende vendes mot ovnen, og i den luk¬ 
kede ende er indlagt nogen ganske fine nikkelspiraler, som er 
forbundet med et galvanometer og et litet akkumulatorbatteri 
og virker som et motstandspyrometer. Den væsentlige fordel 
ved apparatet er, at der hverken findes linser eller speil, som 
absorberer noget av straalingsenergien. Straalerne træffer 
ganske usvækket den gjenstand, de skal virke paa. 
Istedet for at maale den samlede straalingsenergi kan 
man benytte en avgrænset del, for eksempel en bestemt bølge- 
længde. Gjennem teoretiske betragtninger kom Wien til 
sin bekjendte forskyvningslov, som uttrykkes ved de 2 lig- 
ninger: 
2m T = A og Ej, T- 5 = B. 
A og B er to konstanter, T den absolute temperatur, E m 
er maksimumsstraalingen og den bølgelængde ved hvil¬ 
ken E m findes. Disse ligninger indeholder endnu ikke nogen 
fuldstændig straalingslov. En saadan har Wien utviklet se¬ 
nere i følgende form for det sorte legeme: 
C2 
hvor c ± og c 2 er 2 konstanter. Denne lov er imidlertid ikke 
korrekt. Ved lange bølger stemmer den ikke med eksperi- 
menterne. Den er nu erstattet av Plancks lov: 
1 
C 2 
eTf 
1 
som stemmer utmerket. Wiens lov kan dog benyttes i alle 
tilfælder, da l • T 3000, altsaa i hele det lysende spektrum. 
I er da maalet i tusendels millimeter. 
Som det sees av ligningen X m T == A vil maksimums¬ 
straalingen ved stigende temperatur forskyve sig mot kortere 
bølgelængder, altsaa mot spektrets violette ende. Men selv 
