— 228 — 
her som i bjerketuffens bund finder man først mosetuf, men 
dennegang sprang de ikke frem i en lysegrøn bjerkeli, men i 
en dyster furuskog, hvor paa sine steder tyttebærlyngen dæk- 
ket mosebnnden og enkelte bjerketrær holdt til i furuskogens 
utkanter. Og nu er kildeme atter uttørret og granen, hvorav 
der ikke findes spor i tuffen, er indvandret til egnen ved 
Leine. 
Senere undersøkte Blytt en lignende tuf ved nedre Dal i 
Faaberg, men her laa blokkerne fra b j e r k e t u f og furu- 
t u f adskilt, og den mellomliggende D r y a s-t u f manglet. 
Dog var likheten mellem bjerketuf og furutuf ved 
Leine og Dal saa stor, ikke blot med hensyn paa indhold, 
struktur og farve, men ogsaa med hensyn til floristisk karak¬ 
ter, at der ingen tvil kan være om at de respektive tuflag paa 
d© to forekomster er av en og samme alder. 
Likeledes undersøkte Blytt en lignende tufforekomst ved 
Onset i Biri, hvor forholdene var tilnærmet lik dem ved 
nedre Dal. Onsetforekomsten rak ikke Blytt at beskrive, da 
døden altfor tidlig overrasket den kraftige forsker. Men den 
nøiere undersøkelse og beskrivelse som jeg her med bistand 
av konservator Dahl og assistent Nordhagen har utført 
(kfr. Øyen: Kalktuf i Norge — Norsk geologisk Tidsskrift, 
1918), viser tilfulde rigtigheten og berettigelsen av Blytts etter¬ 
latte manuskriptprofil: 
Kalk jord. 
Smaa tufklumiper med Pinus. 
Kalk jord. 
Større blokker med Betula . Salix. 
Kalkjord. 
Glacialler. 
Som man ser er rækkefølgen den samme, og sammenhæn- 
gen mellem denne Mjøstraktemes kalktuf og de to ovenfor 
beskrevne gudbrandsdalske er derfor tydelig og kan ikke mis- 
forstaaes. 
Forsaavidt var altsaa gjennem hele Gudbrandsdalens dal¬ 
føre som eksempel paa et egte østlands- og indlandsdistrikt 
det samme forhold i kalktuf-vekslingen en kjendsgjerning som 
ikke var til at komme forbi. Men ikke desto mindre gav dog 
de to utprægede tuflag med den mellemliggende Dryas- 
