265 - 
»Deskriptive Forschung. 
Was Wunder, dass die deskriptiven 
Forscher so viel schreiben; 
Sie sehen viel und berichten viel 
Und lassen das Griibeln bleiben«. 
Dette hang sammen med, at han med alderen interesserte 
sig litet for enkeltiagttagelser, men la al vegt paa forklarin¬ 
gen av naturforeteelserne og paa opdagelsen av sammenhæn- 
gen mellem dem. Dette hang naturligvis ogsaa sammen med 
hans indadvendte tænkning, men han var paa den anden side 
en bitter fiende av forrige aarhundredes naturfilosofi, og jeg 
har hørt ham uttale: »hvor vor viden hører op, begynder 
filosofien «. 
Han var en kraftig og i høi grad imponerende person¬ 
lighet, som i videnskabelige spørsmaal uten avkortning var 
til det yderste logisk og sandhetssøkende. Av sine elever var 
han høit anset og omtaltes som »der Meister«. Ved hans 70- 
aarige fødselsdag utga hans mere fremtrædende elever et stort 
festskrift til hans ære, og til hans 80-aarige blev hans byste 
hugget. 
Hans kraftige konstitution og regelmæssige, fordringsløse 
levevis bragte ham en høi alder. Som menneske var han 
mild og godmodig, indtil naiv, idet han trodde alle godt og 
derfor let kunde la sig bedrage. Han bevarte altid sine 
schweiziske anskuelser og satte ingen pris paa titelen Geh. 
Rat, eller ordener som tildeltes ham. 
Det blev for dem av hans elever, som hadde kjendt ham 
som den altid alvorlige, klare, skarpsindige naturforsker, der 
saa alt mekanisk ^og næsten syntes uten følelser utenfor sin 
videnskap, en meget stor overraskelse, da han 83 aar gammel 
utga en digtsamling, hvor der foruten nogen faa kjærlighets- 
digte findes mange, som viser en sterk naturfølelse og en 
længsel efter sit fødeland, som faar virkelig høie udtryk. Der- 
iblandt forekommer ogsaa satiriske og polemiske digte særlig 
rettet mot det katolske presteskap, som var usympatisk for 
hans frie tænkning og ubundne forskertrang. 
