— 361 
chellum. Fra Cadizbugten indover i Middelhavet faar den 
sidste arts f. tripodioides en cellekrop, som blir mindre og 
mindre og i form nærmer sig mere og mere til den hos 
f. enpulcheUum. Til overflod forekom tydelige mellomformer, 
med mer eller mindre reducert høire bakhorn (se fig. 12 og 11), 
og her viser det sig altid, at de former, som har det mindste 
bakhorn, ogsaa har den mindste cellekrop. Samtidig med 
denne forandring er der ogsaa foregaat en mindre paafaldende 
med hornenes retning og størrelse. Hos C. tripos er bak- 
hornene lange og temmelig utsperret, mens C. pulchellum har 
kortere og noget mindre utsperrede bakhorn, men længere 
forhorn. 
At det er den høie temperatur og saltgehalt, som har 
foraarsaket denne paafaldende forandring fra Ceratium tripos 
eller C. pulchellum f. tripodioides til f. eupulchellum (fig. 10, 
fra kysten av Barca), fremgaar ogsaa tydelig derav, at f. tri¬ 
podioides i sommertiden tilslut i det indre Middelhav (næsten) 
bare findes i dypet, hvor våndet er koldere, og hvor formen 
sandsynligvis har kunnet holde sig fra vinteren. I denne sidste 
aarstid var f. eupulchellum sparsom i det østlige Middelhav 
— kun overflateprøver blev tat — mens f. tripodioides var tal- 
rikere og tilstede overalt (hvor plankton blev indsamlet). 
I dette tilfælde er det særlig forvandlingen av den ene 
art til den anden, som er det vigtigste ved fænomenet, en for¬ 
vandling som ellers meget vanskelig eller rent undtagelsesvis 
lar sig nogenlunde bestemt paavise. Ved nærmere overveielse 
vil man imidlertid se, at netop her ved de encellede organis¬ 
mer med deres korte levetid, vil man ha bedst utsigt til at 
forfølge forandringen gjennem et stort antal generationer. 
Sammenlignet med de fleraarige planter er forskjellen umaate- 
lig i denne henseende, men allerede de enaarige vil ligge 
aldeles tilbake med hensyn til formeringstempo. Ved cera- 
tierne kan der i gunstige tilfælder bli tale om en deling hver 
anden eller hver tredje dag, hvilket i 6 gunstige maaneder vil 
gi 60 sukcessive generationer, altsaa et formeringstempo 60 å 
i 00 ganger saa stort som hos en enaarig frøplante. En anden 
fordel har ceratierne derved, at de bare har nkjønnet for¬ 
mering, deling — en kopulation av to celler er bare saavidt 
konstatert for en enkelt art og kanske ikke engang i det til- 
