fælde helt sikkert — hvorfor formeringen foregaar i de 
renest« mulige linjer, mens en frøplante sedvanlig er utsat 
for »kryds«bestøvning og i hvert fald nedarver to forældres 
egenskaper. Det bedst tilsvarende tilfælde, vegetativ for¬ 
mering av fleraarige planter, vil igjen gi et aldeles under¬ 
legent formeringstempo. 
Aldeles sikre resultater vilde en kultur av en række 
generationer av disse encellede organismer gi, og saadanne 
er, som bekjendt, ogsaa indvundet for visse infusoriers ved¬ 
kommende, f. eks. Paramæcium. Desværre har ceratierne og 
andre planktonorganismer hittil vist sig meget vanskelige at 
holde i kultur, særlig i saa smaa vandmængder, at de let og 
rask kan gjenfindes. 
Bakterien paa „dødspilene“ ved hvalfangsten 
i Skogsvaag. 
Ved J. H. 
Den eiendommelige hvalfangst med pil og bue, som helt 
tilbake fra middelalderen og like frem til omkring aar 1900 
regelmæssig dreves i Skogsvaag og andre steder i Bergens 
skjærgaard, er tidligere flere ganger utførlig omtalt i »Natu¬ 
rene. Saaledes har overlæge G. A r maner Hansen og 
dr. J. Brunchorst skrevet særskilte artikler derom, hen¬ 
holdsvis i aargangene 1887 og 1899 1 ). Som det fra disse artik¬ 
ler vil erindres blev der med pilene paaført hvalen en saar- 
infektion, som avkræftet den saa meget, at den forholdsvis let 
lot sig harpunere og slæpe iland. 
Den hvalart, som var gjenstanden for denne fangst, var 
vaagehvalen (Balænoptera rostrata), den mindste av 
vore bardehvaler. 
Fiskerne kaldte de piler, som var istand til at fremkalde 
den omhandlede infektion, »dødspiler«. Forat pilene skulde 
1 ) Samme emne er desuten bl. a. behandlet i en artikel av 
F. W a 11 e m i Nordmandsforbundets tidsskrift for 1918. 
