4 
store strækninger er pragtfuldt blottet og lagt aapent i dagen. Man 
ser da paa disse steder en ældgammel fjeldoverflate (fig. 3) av nøiagtig 
samme type som vi kjender saa vel fra vort eget isskurte land. Den 
samme ujevne, rundede, blankpolerte overflate med støt- og læsider 
og lange vakre skuringsstriper. Isens bevægelsesretning har ogsaa 
efter hvad man av denne overflate kan slutte været fra nord mot syd. 
Sydover Kaplandet gaar det typiske Dwyka-konglomerat over i 
Y a a 1-formationen, en dannelse av en noget avvikende karakter. 
Fig. 3. Isskuret fjeldoverflate, oprindelig dækket av Dwyka-konglomerat, 
øst for Pretoria, Transvaal. Efter E. T. Mellor. 
Konglomeratet er her mer lagdelt, de skurede stene sjeldnere, og sam¬ 
tidig finder man her ikke en skarp grænse mot et tvert avskaaret, 
isskuret underlag, men har isteden en jevn, konkordant overgang til 
den underliggende bergart, den devoniske K a p-formations skiktede 
sandsten. Yi er her utenfor eller ihvertfald i utkanten av det isdæk- 
kede omraade. Om den nøiagtige forklaring av Vaal-formationens 
dannelsesmaater er man endnu ikke helt paa det rene; mens enkelte 
tænker sig materialet avsat paa havbunden av kalvende bræer, mener 
andre at en marin oprindelse er utelukket paa grund av manglende 
fossiler og at man heller maa tænke sig fluvioglaciale avsætninger 
over et isen omgivende forland. 
