5 
For den geologiske alder har man sikre holdepunkter i de umid¬ 
delbart over Dwyka-konglomeratet liggende kulførende sandstene og 
skifre, indeholdende rikelige planterester. Vi har her den typiske 
Glossopteris-flora og saa sammen med den en fra europæisk øverste 
karbon og underste perm vel kjendt plante, Sigillaria Brar di i. 
Det næste omraade som skal omtales er Indien. Vi har i de 
indre, nord- og nordøstlige dele av den forindiske halvø paa flere ste¬ 
der lignende gamle polerte og skurte fjeldoverflater som i Sydafrika 
og hvilende paa denne overflate et i mægtighet sterkt vekslende 
konglomerat, Talchir- konglomeratet, av utvilsom glacial 
oprindelse. Det indeholder spredt omkring i en finere grundmasse 
tydelig isskurte, optil flere meter store blokke. Skuringsstriperne 
paa den underliggende flate er s.—n. og blokkene viser her motsat i 
Transvaal en sydlig oprindelse, en syd—nordgaaende transport. De 
over Talchir-konglomeratet følgende sandstensavleiringer, hørende til 
den underste del av det helt op i jura gaaende G- o n d w a n a-system, 
fører saa i rikelig mængde planterester og vi møter ogsaa her Glos- 
sopteris-floraens repræsentanter. Ogsaa rester av landdyr, specielt 
av de kolossale fossile amphibier, stegocephalerne, findes ikke sjel¬ 
den. I Indien har vi ogsaa et andet holdepunkt for aldersbestemmel¬ 
sen for glacialdannelserne, idet man i den i nordvest liggende Salt 
Bange-fjeldkjede har utløpere av de nævnte morænedannelser, over- 
leiret først av skiktede sandsten og skifre, muligens avsat av bræelve, 
med levninger av enkelte faa havorganismer og saa derover igjen den 
typiske marine permiske Productus-kalk. 
Mens man i Indien som i Sydafrika ikke har fundet forhold, som 
kunde tyde paa flere adskilte nedisninger, er dette tilfælde i et enkelt 
omraade i Australien, i Ny-Syd-Wales. Man mener her paa 
grund av en tydelig veksellagring mellem glaciale og ikke-glaciale 
avleiringer med stor sikkerhet at kunne anta ialfald to —• muligens 
flere — store klimatiske oscillationer, to utprægede kuldeperioder. 
Søndenfor, i Victoria og paa Tasmanien, hvor man paa en gammel 
skuret overflate har optil 500 m. mægtige glacialavsætninger (fig. 4), 
har man kun ekvivalenter til den siste kuldeperiodes dannelser. I 
trakterne nordenfor Ny-Syd-Wales synes det samme at ha været til¬ 
fælde, at man kun har spor efter e n nedisning. 
Hvorledes man skal forklare sig de geografiske forhold i det au- 
straliske omraade i denne tid er endnu meget usikkert. Om isens 
