27 
Mindre meddelelser. 
Flint É Norge. I „ Naturen u 1902 s. 136 omtaltes, at der maaske 
i K ri sti ani at r akt en og kanskø and etsteds hos os engang kunde ha. lig¬ 
get et dække av yngre krid+ over landet. Noget som syntes at tale 
derfor er nogen eiendommelige fund av flinteknolle.r, der skriver sig 
fra kr i d tf o rm atio n en. Professor Eichstådt i Gøteborg er i den 
senere tid kornmon ind paa den samme tankegang for Sveriges ved¬ 
kommende og støtter sig ogsaa, til flintfund. 
Dette skrives for at opfordre det interesserede publikum til at ha 
opmerksomheten henvendt paa. denne sak. Det gjælder at fin de flint i 
morænegrus, og om ikke i morænegrus, da paa. fin d ©sted er, der ligger 
saa høit over havet, at man er utenfor den grænse, hvortil havet har 
naadd. Denne høide er i Kristiania- og Trondhjemsstrøkene vel 
200 m., ellers i landet er den lavere. Flint, der findes langs de nu¬ 
værende (og de ældre) havstrand©, har i denne forbindelse mindre 
interesse, da den kan være ført til forekomststederne av flytende is. 
Flint, der skal ha geologisk interesse, maa naturligvis holdes vel ut 
fra. saa dan som er transportert av mennesker og altsaa ikke findes paa 
„naturligt leiested". Hans Reusch. 
Resedaens hjemland. Helt til det sid ste har resedaens hjem¬ 
land været ukjendt. Den for kort tid siden døde berlinerbotaniker 
Taubert reiste i 1877 i Cyrenaica (Fripolis), men bearbeidelsen av de 
hjembragte planter blev først offentliggjort iaar. Han fandt Reseda 
odorata i klippespalter og paa de græsbevokste skraaninger i Wadi 
Derna og Wadi Chalik-el-Tefech. I Wadi Derna er sandsynligvis 
resedaen blit iagttat av Granger allerede i 1733, som i dette aar reiste 
i Cyrnaica og paa det nævnte sted indsamlet en blot der forekommende 
stachysart, og som fra Ægypten sendte frø av planten til Jardin des 
Plantes i Paris. Linné hadde den ikke i U ps al a i 1753 og han optok 
den først i 10de oplag av Systema Naturæ (1759). 
(„Botaniska Notiser“). 
Syk og monstrøs ørret. I august maaned 1910 indsendte 
ingeniør A. Brown en del syk ørret til Bergens museum med an¬ 
modning om at faa den undersøkt. Fisken var fanget i Hakenes- 
sundet, Storevand, Osterø, hvor fiskebestanden er meget mager. Den 
er forøvrig i bedre kondition inde i selve våndet, særlig i dets syd¬ 
ende, end i sundet, hvor den syke fisk var fanget. 
Ved nærmere undersøkelse viste fisken sig at lide av iglesyken 
(Pisciculosis), der skyldes en igle art, fiskeiglen (Piscicola 
piscium). Iglen hadde særlig angrepet gjellehulen og gjellerne, 
som paa et par fisk var noget ødelagte, men den fandtes ogsaa paa. 
huden. 
Fiskeiglen tilhører iglernes eller hirudineernes familie. Den er 
en 2—6 cm. lang orm, som har en grønlig graa farve med fine brune 
