29 
huden, hvad der har git sygdommen dens navn, da disse hæivelser 
minder om den knutede form av spedalskhet. Sygdommen skyldes lar¬ 
ven av en bændelorm, Bothriocephalus infudibulifor- 
m i s, muligens ogsaa av andre bændelormlarver, saaledes har Ru- 
dolphi fundet larven av Triænophorus nodulosus i ørretens 
indvolde. Spedalsk ørret kan godt spises, hvis det kun er tarm¬ 
kanalen som er angrepet. Har derimot sygdommen grepet videre om 
sig, bør fisken kastes bort, om ikke av anden grund, saa fordi den er 
uappetitlig. 
I denne forbindelse kan nævnes, at ferskvandstiklingens bukhule 
kan være ganske overfyldt av larven av en anden bændelorm, S c h i- 
stocephalus dimorphus, saa at av bukhulens vægge kun er 
tilbake den ytre hud, tilsidst vil denne briste og fisken dør. Saadan 
av bændelorm bristefærdig stikling har jeg paatruffet i Iglevand og 
Tranevand i Fane. Som bevis paa i hvor høi grad stiklingen kan bli 
angrepet av denne parasit kan nævnes, at professor Collett hos en 
61 mm. lang stikling fra en strandsump paa Andøen ved Thomsø fandt 
71 saadanne larver, hvorav enkelte, skjønt de var kontraherede, dog 
hadde en længde som næsten var lik vertens. 
Omkring 1870' decimerede sopsyken ganske fiskebestanden i flere 
av våndene paa Sotra, muligens dog i forening med andre sygdomme. 
Ogsaa andetstedsfra berettes om de herjinger som denne sygdom kan 
anrette. Under den store epidemi, som i aarene 1877—1882 ødelagde 
laksebestanden i flere av Englands og Skotlands bedste lakseelve, var 
denne sygdom medvirkende til ødelæggelsen. Sygdommen skyldes 
vandsoppene, saprolegniaceerne, hvorav kjendes talrike arter tilhørende 
flere slegter. De er egte soppe, og bestaar av forgrenede eller ufor- 
grenede traade, hyfer, som med rot- eller sugetraade i sin nederste 
ende trænger ind i fiskens hud, mens det øvrige av traaden raker 
frem. Alt efter hyfernes utvikling kan det syke sted paa fiskens hud 
faa et uldagtig eller børsteagtig utseende. Hyfernes længde kan vari¬ 
ere sterkt. Under gunstige omstændigheter kan de bli ca. 3 cm. lang, 
ja undertiden endog længere. Traadenes tykkelse er 1 / 5 mm. Sop- 
koloniens farve er hvit eller graa, den minder ofte om skittengraa vat. 
Vandsoppene forekommer overalt, i klare fjeldbække og i mørke 
myrvand. I klart vand er de dog forholdsvis sjeldnere end i langtsomt 
flytende eller stillestaaende vand, hvor soppen finder de gunstigste 
betingelser for sin utvikling. Frisk fisk angripes under normale om¬ 
stændigheter ikke av soppen, men er fisken syk og den har faat sin hud 
ødelagt, finder soppen snart frem til det angrepne sted, hvorfra den saa 
lidt efter lidt utbreder sig videre ut over fisken. Den hurtighet hvor¬ 
med dette foregaar avhænger av forskjellige forholde, temperatur, 
fiskens motstandskraft osv. Det kan ta uker fra fisken blev smittet 
til den er bedækket med sop, men det kan ogsaa være gjort i løpet av et 
par dage, hvad jeg har hat anledning til at se i ørretakvariet i den biol. 
station i Bergen. Soppen angriper som regel kun syke og beskadigede 
fisk, men i enkelte aar kan den gaa som en farsot gjennem et vas- 
drag og ødelægge hele dets fiskebestand. Sandsynligvis er den dog 
ikke alene om ødelæggelsen. I overbefolkede fiskedamme og i akvarier 
er sopsyken en farlig gjest. 
