38 
Jeg vil i denne forbindelse nævne en ting, som tør være ukjendt 
for de fleste, men som er av ikke liten interesse. Den vedkommer 
vore karter : Til grund for al kartoptagning ligger som bekjendt en 
triangulering. Resultatet av trianguleringen er en med den største 
nøiagtighet fastslaat beliggenhet paa jordkloden av en del punkter — 
trigonometriske punkter —, paa hvilke saa den videre kartoptagning 
o : detaljemaalingen kan bygges. Nu er forholdet det, at den meter, 
som ligger til grund for trianguleringen hos os og hos flere av de øv¬ 
rige europæiske lande, er fremkommet ved at omgjøre det gamle 
længdemaal t o i s e til meter, idet man ved metersystemets indførelse 
fastslog, hvor lang toisen var i forhold til meteren. Den toise, som 
er benyttet hos os, er en, som opbevares i Pulkova i Rusland. Ved 
en senere (i 90-aarene) foretagen sammenligning mellem denne rus¬ 
siske toise og den Internationale meter (og senere mellem en anden 
normal for toisen — den Besselske toise —* og meteren), viste det sig 
imidlertid, at det oprindelige fastslaaede omsætningstal ikke var ganske 
korrekt. Forholdet er saaledes nu, at den for vore karter anvendte kilo¬ 
meter ikke er 1000 meter, men 1000,014 m. o: 14 millimeter for lang; 
m. a. o. alle længdeangivelser blir for smaa. I praksis spiller selv¬ 
følgelig denne feil ingensomhelst rolle, og paa grund av det enorme 
arbeide, som vilde være forbundet med en gjennemført omregning, har 
man bestemt sig for at la det ha sin forbliven med det bestaaende for¬ 
hold, som man imidlertid selvfølgelig maa være opmerksom paa, naar 
der er tale om av trianguleringen at utlede de sande værdier for jor¬ 
dens dimensioner. 
Jeg har ovenfor nævnt, hvorledes grundlaget for vort metersystem 
indtil den aller sid sle tid er søkt sikret, nemlig ved opbevaring av 
den internationale meter i Sevres under forhold, hvor man har hat 
grund til at tro, at meteren skulde beholde sin længde uforandret. 
Jeg sier uttrykkelig har hat grund til at tro. For man tror det 
ikke længer. Tvertimot har man ePerhvert stillet sig mer og mer 
tvilende likeoverfor den antagelse, at et legeme — en maalestav 
f. eks. — skulde kunne bevare sin længde uforandret til evig tid, og 
man tør vel nu endog uttale, at det maa ansees utvilsomt, at den inter¬ 
nationale meter gjennem tiderne maa undergaa forandringer, som ikke 
kan eftervises, hvis man ikke fin der andre maater at sikre dens længde 
paa. Bestræbelserne har derfor i de senere a ar gaat ut paa at finde 
et sikrere grundlag for vort metersystem end urmeteren kan gi, og 
