79 
Det eneste, som vi nu kan gjøre, er at adskille de subtropiske arter fra 
dem, som hører hjemme i de tempererte have, og de oceaniske arter 
fra dem, som liar sit uthredelsescentrum langs kysterne. 
De forskjellige algeklasser i planktonet forholder sig paa væsent- 
lig forskjellig maate likeoverfor de livsbetingelser, som her er av¬ 
gjørende, og de bør derfor behandles hver for sig. 
1. Cy.anophyceerne eller de blaagrønne alger har for¬ 
holdsvis meget faa pelagiske repræsentanter; men til disse faa hører 
netop enkelte, som er karakterformer for de tropiske have. 
Trichodesmium Thiebaulti bestaar av traadformede 
celler ækker forenede i mer eller mindre uregelmæssig formede gul- 
brune bundter, som i rolig veir flyter op til selve havoverflaten, hvor 
de kan sees med blotte øie, og hvor de kan samle sig i saa tætte 
masser, at de danner et synlig lag. Arten forekommer ikke utenfor 
havstrømmene av subtropisk oprindelse, og C leve traf en karakter¬ 
istisk betegnelse paa det tropisk-oceaniske plankton i Atlanterhavet, da 
han kaldte det D.esmo-plankton. Den fandtes paa alle stationer fra 
Canarierne til New-Foundlandsbanken og derfra til kystbanken uten¬ 
for Irland. 
Cyanopliyceer findes ikke pelagisk i tempererte eller arktiske hav- 
omraader, naar vi undtar, at et par arter kan forekomme om som¬ 
meren i brakvand f. eks. i Østersjøen; i grunde ferskvandssjøer kan 
andre arter danne „vandblomst a paa den varmeste aarstid. 
2. Diatomeerne kan forekomme i større mængder end nogen 
av de andre plariktonalger, og de findes i alle have fra temperaturer 
under 0° til troperne, saavelsom i det aapne hav. De fleste arter er 
knyttet til de grunde kysthave, og de danner hvilesporer med tyk 
cellevæg, som synker tilbunds og sikrer artens eksistens under ugun¬ 
stige aarstider. Men der findes ogsaa arter, som er rent oceaniske. 
De diatomeer, som er karakteristiske for de tropiske og sub¬ 
tropiske dele av det aapne Atlanterhav, er forholdsvis faa, men enkelte 
av dem er ganske karakteristiske: Coscinodiscus rex, den 
største av alle pelagiske diatomeer, synlig for det blotte øie som en 
gulbrun blære av over 1 mm. diameter; celleindholdet danner et 
ganske tyndt lag langs den fint skulpterte cellevæg. P lankton- 
iella sol og Gossleriella tropica er skiveformede celler 
med eiendommelige svæveapparater straalende ut fra randen. Plank- 
toniella har en krave — opbygget av zarte kamre, Gossleriella en krans 
av fine kiseltraade. 
