betragte flere av de resultater, som den anvendte arbeidsmetode har 
git, og det med det maal for øie at søke at finde en lovmæssighet, 
en mere almindelig regel for de forskjellige organismers eiendommelige 
fordeliug i de forskjellige dyp. 
Jeg vil da gaa ut fra den forestilling, som synet av fangsterne 
ombord under selve togtet vakte hos mig, og som jeg senere har set 
delvis ogsaa har paatrængt sig andre iagttagere, særlig bearbeideren 
av „Valdivia“-ekspeditionens fisk, professor A. Brauer. Det viste sig 
ved betragtning ombord av fangsterne fra de store dyp, at de sorte 
og de mørkerøde farver var de alt overveiende hos dyrene derfra. 
D 3 T bder, hvori 5 mørkfarvede fiske er fanget. For G-onostoma elongatum og 
Photostomias Guernei angir ringene de individer som er fanget om dagen, 
prikkerne de, der er taget ved nattetid. 
Jeg har endnu ikke faat bearbeidet det hele materiale med det 
maal for øie at prøve, om dette er en gjennemgaaende regel, men 
vil dog eksempelvis anføre nogen av de erfaringer, som er vundet. 
Fig. 19 viser den vertikale utbredelse av en del sortfarvede pelagiske 
fisk. Disse fisk er faa i antal, skjønt de maa kaldes talrike i forhold 
til, hvad der tidligere er kjendt av disse „sjeldne“ former. Som man 
ser, er Gastro stomus Bairdii, Cyema atrum og Gonos- 
toma grande kun fanget i dyp> fra 750 m. og nedad. De to arter 
Gonostoma elongatum og Photostomias Guernei er 
baade fanget i store og i smaa dybder helt op til 150' meter under 
overflaten. Reglen, at de sorter former kun findes i store dyp, kan 
saaledes ikke holdes. 
