97 
Det spørsmaal reiser sig da, om der blandt de sorte former kan 
sees at være grupper eller forskjellige typer. Det har da slaat mig 
som ogsaa enkelte tidligere iagttagere, at selve den anatomiske byg¬ 
ning hos de sorte fisk antyder forskjelligartet levevis. Sammenligner 
man f. eks. billederne av de førnævnte 5 fiskearter, vil man se, at av 
de 3 arter, som kun blev fundet i store dybder, mangler Gastrostomus 
Bairdii og Cyema atrum lysorganer, og Gonostoma grande har kun 
meget smaa lysorganer, likesom tilfældet er hos Cyclothone microdon. 
Hos Gonostoma elongatum og Photostomias Guernei er lysorganerne 
meget mere utviklet (likesom tilfældet er hos Cyclothone signata). 
Det er nu av stor interesse, at hvert eneste individ av disse to 
arter, som blev tat høiere end 500 meters dyp, blev fanget om n a t- 
t e n, hvilket stemmer med tidligere erfaringer om sorte former som 
Idiacanthus, Astronesth.es, der er fanget helt op mot overflaten ved 
nattetid. Vi maa saaledes anta, at der blandt de sorte dyphavsfisk 
er flere forskjellige slags levevis, flere forskjellige „b i o 1 o g i s k e“ 
typer. 
For at faa en dypere forstaaelse av disse sorte og røde typers 
lorekomst i havet, har jeg forsøkt at sammenligne deres vertikale 
utbredelse med sollysets intensitet i forskjellige dyp og i forskjellige 
farvand. 
Vi saa ovenfor, at den øvre grænse for Cyclothone microdon og 
de røde ræker paa det nordlige snit fra New-Foundland til Irland eller 
paa omkring 50° n. br. var omkring 500 meter under overflaten. Like- 
saa at de samme formers dybdegrænse paa de sydligste stationer ved 
ca. 33° n. br. var omkring 2—300 meter dypere. I Norskehavet har 
jeg tidligere anstillet undersøkelser over den intermediært pelagiske 
fauna og fundet saavel pelagiske røde ræker som den mørkerøde fisk 
Sebastes norvegicus i et dyp under overflaten av ca. 200 meter. Se- 
bastes blev f. eks. tat paa linjen Jan Mayen—Lofoten eller ved om¬ 
kring 67° n. br. i betydelige mængder paa flyteliner i 200' m. dyp, i 
avtagende mængder høiere op. Langs den norske kyst, i dens f jorde 
og sund findes der en særdeles rik fauna av røde krebsdyr (særlig 
Pandalus borealis), hvis dybdeforekomst ogsaa maa antages at naa 
sit maksimum i omkring 200 1 meters dyp, ialfald nordpaa. 
Beregner man den dybde, som solstraalerne naar ned til efter at 
ha gjennemløpet den samme veilængde i våndet, idet man forutsætter, 
at straalerne er rette, og at absorptionen er den samme, finder man, 
Naturen 1911. 
; :7 
