131 
Vindene og nedbøren: Den merkelig overensstemmende 
fordeling over Norges land av en hel række fænomener, som antal 
nedbør dage i aaret, den aarlige nedbørhøide, maksima og minima av 
denne, nedbørhøide i en nedbørdag, og maksima i et døgn har, peker 
paa at der maa være noget ved landets beliggenhet og overflateform 
som er en sterk medvirkende aarsak dertil. For at komme til en nær¬ 
mere forstaaelse herav henvises vi først til at prøve, hvad vor kund- 
skap om aarsakerne til dannelse av nedbør, regn og sne, siger os. 
Nedbør dannes, naar luft som indeholder rikelige mængder av vand- 
damp, fugtig luft, stiger tilveirs. Under opstigningen kommer luften 
under et mindre tryk og den utvider sig. Til denne utvidelse kræves 
varme. Denne tages fra den varme som luften har og luften blir kol- 
dere. Jo koldere luften blir, desto mindre blir dens evne til at holde 
vanddampene opløst. Ved en bestemt temperatur kan luften opløse 
Fig. 9. Største nedbørhøide i 24 timer. 
kun en viss mængde vanddamp. Naar avkjølingen er naadd saa langt, 
at luften netop kan opløse de vanddampe som er i den, er den, som 
man siger, m ætt et med vanddamp. Den temperatur som, svarer hertil 
kaldes dugpunktet. Fortsættes avkjølingen, gaar vanddampene 
over til flytende eller fast form. D'er dannes skyer. Disses bestand- 
dele er tungere end luften og falder ned mot jorden. Naar herved de 
mindre dele støter sammen og danner større og tungere vanddraaper 
eller sneflokker, falder disse ned mot jorden som nedbør. 
Vi kjender to betingelser for opstigende luftstrømme. Den ene 
er et cyklonisk vindsystem,, det er et saadant i hvilket vinden gaar i 
spiraler, motsols paa den nordlige halvkule, omkring og ind imot et 
sted, hvor lufttrykket i en niveauflate, som havflaten, er mindre end 
rundt omkring og fra hvilket det stiger i flaten til alle sider utover. 
Et saadant sted kaldes et hvirvelcentrum. I og nærmest omkring 
hvirvelcentret trænger vindbanerne sig sterkt sammen og derved tvin- 
