136 
l 
Konvergerende utviklingsrækker i dyreriket. 
Prøveforelæsning for doktorgrad eir. 
Av Hjalmar Broch. 
Konvergente ka]der vi to retninger, som fra mere eller mindre 
vidt adskilte utgangspunkter nærmer sig mot et fælles maal. Om vi ! 
overfører dette paa utviklingsrækker, saa, maa vi betegne dem som 
konvergente, naar de mere og mere nærmer sig til en tilsynelatende 1 
fælles slutningsform, tiltrods for at rækkerne gaar ut fra stamformer, 
som stod hinanden mere eller mindre fjernt, som aitsaa var mindre 
beslegtet med hverandre. Slike konvergente utviklingsrækker skyldes ! 
formforandrende faktorer, som griper, ind i livsforholdene og omdan¬ 
ner organismen i et organkompleks eller 1 hele legemsbygningen. 
Konvergensen indskrænker sig imidlertid ikke bare til at angripe 
legemsformen eller organerne. Det er vel vanskelig at fremføre et 
bedre eksempel paa konvergens énd utviklingen av glasklare former 
inden en række av de forskjelligste dyregrupper, alle disse glasklare 
organismer, som er saa karakteristiske for det dyriske plankton. Jeg 
behøver bare at nævne eksempler som ribbemanæter, pilorme, pighud- 
larver og fiskelaver. — Her vil kanske mange indvencle, at eksemplet 
er tat fra beskyttelsesfarvernes omraade. Dette er rigtig nok; men 
spørsmaalet er, hvor vi skal trække en grænse mellem konvergente ] 
farveutviklingsrækker og beskytte]sesfarver. Mange, kanske endog de 
fleste av de tilfælder, vi er vant til at sammenfatte under betegnelsen 
„besky ttelsesf arver “ , hører ogsaa ind under konvergensbegrepet \ ofte 
■ 1 for ikke at si oftest — er beskyttelsesfarver resultat av konvergente 
utviklingsrækker. 
De konvergente utviklingsrækker staar i saa nært sammenhæng 
med det naturlige utvalg, saa vi i de fleste tilfælder ikke kan tænke 
os dem eller forstaa dem uten i sammenhæng med dette utvalg. 
Forutsætningen for at utviklingsrækkerne — konvergente eller 
divergente — skal kunne fremkomme, maa vi søke i den grundegen- 
skap hos den dyriske organisme, som vi kal der variationen. Den 
enkelte arts individer er alle indbyrdes litt forskjellige : de varierer. 
Denne variation gir det naturlige utvalg et angrepspunkt paa grundlag 
av de talrike faktorer, som griper ind i individernes liv, og som vi 
