146 
knusetand, femtallet i de pighudedes organisation, den omtalte grund- 
type i alcyonaceern.es t spikler o. s. y. Alle r .slike særtræk har det til- 
fælles, at de spiller en underordnet, .rolle for individets liv, for artens 
bestaaen, saayidt vi kan dømme om det. Eller har den bakre ind- 
huling i underkjæven betydning for pung dyrene , kan vi tænke os, at 
dens forandring eller forsvinden vilde spille en rolle for pungdyrene 
i deres kamp for tilværelsen'?. Eller kattenes rudimentære, bakre 
kindtand? Eller echinodermernes -fem tal, vilde sekstallet eller fire- 
tallet.være bedre eller daarligere for dem? o. s. v. —overalt blir svaret 
et negativt, overalt er en forandring i den ene eller den anden ret¬ 
ning av liten eller ingen betydning for arten, saavidt vi kan 
bedømme det. — Man kunde vente, at netop slike forhold skulde være 
underkastet de største og tilfældigste variationer. Men her finder vi 
en eiendommelig konservatisme hos naturen, og dette gjør, at netop 
slike træk gir os de vigtigste vink for bedømmelsen av organismer - 
nes fylogenetiske samhørighet. Der, hvor andre karakterer ved første 
øiekast dækker samhørigheten, viser disse os slegtskapet. 
Paa den anden side finder vi en stor række organisation s- 
t r æ k, som i s æ, r 1 i g grad angripes av naturens o m- 
dannende kr æ f ter. Et godt eksempel har vi i legemsformen 
hos pattedyr, som lever i våndet. Som Kiikenthal har pekt 
paa, er der en uttalt tilbøielighet hos dem til at antage fiskeform. 
Omdannelsen er gaat videst hos sæler, sjøkjør og hvaler. Men 
det vilde være feilagtig, om man paa grundlag herav vilde paastaa, at I 
disse trin i en konvergensrække ogsaa stemmet overens med den fylo- j 
genetiske række, slik at hvalerne skulde stamme fra sjøkj ørene og ! 
sjøkj ørene fra sæl erne! Dette har man vel før paastaat, og det ? er 
denne paastand, som endnu overleveres til os av lærebøker, hvor sjø- | 
kjør, tand- og bardehvaler sammenfattes til en eneste orden. Ana¬ 
tomisk- embryologiske undersøkelser har git os uomstøtelige beviser J 
for, at denne opfatning er grundfalsk og at de tre — eller fire — grup- i 
per f}dogenetisk er meget vidt adskilt. De stammer alle fra landdyr, 
sælerne fra rovdyr, sjøkj ørene fra. tapirlignende stamformer og hva¬ 
lerne fra to vidt adskilte, dyregrupper, som hver især ikke har noget 
med sælernes eller sjøkjørenes stamformer at gjøre. De difyletiske 
hvaler har ved konvergens opnaadd den overensstemmelse i organi- ' 
sation,. som har forledet til antagelsen om et nærmere slegtskaps- 
forhold. 
