Jacobus Henricus van’t Hoff 1852—1911. 
Av P. R. Sollied. 
Dén Iste mars d. a. døde en av videnskapens stormænd, profes¬ 
sor ved Berlins universitet J. H. van’t Hoff, en av nutidens 
mest fremragende videnskapsmænd, ingen ensidig specialist, men en 
sjelden omfattende, spekulativ anlagt aand, hvis arbeider i særlig 
grad har bidradd til at præge vor tids opfatning av selve materiens 
væsen. 
Han var født 30te august 1852 i Rotterdam, hvor hans far var 
praktiserende læge, gjennemgik Delfts polyteknikum 1869—71 og fort¬ 
satte sine kemiske studier hos Kehnlé i Bonn, Wurtz i Paris og Mulder 
i Utrecht, hvor han tok doktorgraden i 1874. Efter en kortere virksom¬ 
het som docent i fysik ved veterinærskolen i Utrecht blev. han 1877 lek¬ 
tor og det følgende aar professor i kemi, mineralogi og geologi ved uni¬ 
versitetet i Amsterdam, indtil han i 1894 blev kaldet til professor ved 
universitetet i Berlin og medlem av det preussiske videnskapsakademi. 
Kun 22 aar gammel fremsatte han en teori til forklaring av den saa- 
kaldte optiske isomeri 1 ) — en teori, som senere har vist sig saa frugt- 
*) „Voorstel tot uitbreiding der structuur-formules in de Ruimte“ kort tid 
efter kom en fransk og én tysk utgave. 
Naturen 1911. 
11 
