164 
La os tænke os en bølgebevregelse (som lyd eller lys) ntgaaende 
fra et legeme, der befinder sig i en vis avstand fra os. Saalænge 
denne avstand er den samme, vil vi motta et vist antal svingninger 
i en bestemt tid. Hvis avstanden avtar tilstrækkelig hurtig (enten vi 
eller legemet eller begge bevæger sig), vil vi motta et større antal 
svingninger i samme tid, idet vi saa at si reiser svingningerne imøte. 
Resultatet blir da for os, som om vi mottok svingninger med et høiere 
svingetal eller en mindre bølgelæmgde, men det vil jo si for lyd: 
høiere tone, for lys : en farve nærmere den violette ende av spektret. 
Naar nu et himmellegeme, som utsender hvitt (sammensat) lys, bevæger 
sig mot os, vil hver enkel lyssort i dets spektrum forandre sin farve 
lidt i retning mot det violette; men det kontinuerlige spektrum vil 
ikke derved forandre utseende, da noget ultrarødt lys vil bli rødt og 
samtidig noget violet bli ultraviolet, saa alle farver vil fremdeles være 
tilstede. Men er der i spektret mørke absorptionslinjer, vil disse bli 
forskjøvet mot det violette. Av disse linjers forskyvelse mot den 
violette eller røde end av spektret kan man regne sig til vedkommende 
himmellegemes hastighet mot os eller fra os, hvilket man benytter sig 
av for fixstjernerne. V‘ed disse Mars-undersøkelser derimot har vi 
bruk for Doppler-Fizeaus princip til et andet formaal. Har Mars 
en viss hastighet i retning til eller fra os, saa vil baade metallinjerne, 
som skriver sig fra solen, og vanddamplinjerne fra Mars’s egen 
atmosfære være forskudt i forhold til vanddamplinjerne fra vor egen 
atmosfære. Ved denne forskyvelse vil Mars’s vanddamplinjer, om de 
eksisterer, komme tilsyn© ved siden av jordens egne, med hvilke de 
ellers falder sammen. Det gjælder da at. fotografere spektret paa en 
tid da Mars’s relative hastighet i retningen til eller fra jorden er størst, 
altsaa netop ikke ved opposition, men ved kvadratur, naar den er 
90'° fra solen. 
Der blev til anvendelse ved disse observationer paa Lick observa¬ 
toriet konstruert et spektroskop med „gitter“ istedenfor prismer og 
dette spektroskop ambragt paa occularenden av den store refraktor. 
I et saadant gitter frembringes lysets spredning i spektralfarver ved 
passag© gjennem en række smale parallele aapninger, og det anvendte 
gitter har 15000 saadanne „linjer“ pr. tomme. Med dette instrument 
blev der tat spektrogrammer av Mars, og der viste sig da en for¬ 
skyvelse mot rødt av sollinjerne relativt til de terestriske (jordens) 
vanddampslinjer, og forskyvelsen svarede i størrelse ganske til den 
