165 
hastighet fra jorden, som Mars i øieblikket hadde. Derimot kunde 
man ikke se nogen linjer paa de steder i spektret, hvor Mars’s egne 
vanddamplinjer skulde ha været ved siden av de terrestriske paa den 
mot rødt vendende side av disse. Det samme resultat fik man ved 
at ta surstoflinjerne, heller ikke der var de terrestriske linjer led¬ 
saget av nogen Marslinje. 
Ogsaa disse forsøk gir altsaa den konklusion, at mængden av 
vanddamp og likesaa av surstof i Mars’s atmosfære er for liten til 
at kunne paavises ved vore nuværende spektroskopiske hjælpemidler. 
Hvis der paa Mars’s overflate skulde findes et vidt utstrakt kanal- 
system, som kunde muliggjøre vegetation, vilde man vanskelig kunne 
tænke sig en atmosfære med saa minimale mængder vanddamp. 
D'e hvite polkalotter, som alle kan se med tydelighet paa Mars, 
og som veksler i størrelse med a årstiden paa vedkommende Mars- 
halvkule, har man i analogi med jordens polaregne tænkt sig be- 
staaende av is- og snemasser. Dette er vanskelig forenelig med en 
atmosfære med saa liten fugtighet, som Mars’s viser sig at ha. Men 
det kan jo tænkes, at den hvite farve skyldes ikke større samlinger 
av sne, men et ganske tyndt lag saavidt tilstrækkelig til at dække 
overflaten. 
Om Koldeholene i Hardanger. 
Av J. Rekstad. 
Fleresteds i Hardanger har man saakaldte koldehol, det vil si 
huler, hvori temperaturen om sommeren er betydelig lavere end luftens 
utenfor. Ved Osa, ved hunden av den inderste arm av Hardanger¬ 
fjorden i Ulvik har man flere saadanne. De blev beskrevet i tidsskrif¬ 
tet Hermoder * 1 ). Senere blev hulerne her undersøkt av den bekj endte 
sogneprest i Ullensvang Nils H ertzb er g. 2 ) Han beskriver 
0 „Hermoder“ nr. 14, 27. mars 1824. 
2 ) N. Hertzberg, Natur-Mærkværdigheder ved Gaarden Ouse og dens Omegn 
i Gravens Præstegjeld i Hardangers Provstie, Mag. f. Naturv., VIII, 1826, 
