173 
I den øvrige del av devon og i underkarbon følger saa en læn- 
gere hvileperiode indtil de „hercyniske“ eller „armorikansk-varisciske“ 
fjeldkjeders tid i overkarbon. Omtrent helt utjevnede rester av denne 
fjeldkjede kan følges fra Sydirland over Sydengland mot sydøst og 
øst. En gren danner Cevennerne i Sydfrankrike, en anden strækker 
sig over Ardennerne, Harz, Riesengebirge og bort under Karpaterne, 
som er dannet i en senere tid. Rester findes ogsaa i Spanien. Den 
Uralske fjeldkjede skriver sig hovedsagelig fra samme tidsrum; en 
gren av denne, den Timanske kjede, gaar over Nordrusland mot nord¬ 
vest til Østfinmarken. Norge er altsaa berørt av to helt forskjellige 
fj eldkj edesystemer. Vidt utstrakte rester av fjeldkjeder fra den her- 
cyniske tid findes i Sydsibirien, Tibet og Kina, samt i De forenede 
Stater (Alleghany-bjergene). Av eruptiver fra denne tid kan nævnes 
de tinstenførende graniter i Cornwall samt de triassiske eruptivberg- 
arter fra Tyrol, det sidste ef ter spil av denne orogenetiske eller urolige 
periode. 
Mesozoikum er i det store og hele tat en rolig tid. I perm, trias, 
jura og nedre kridt samler jordskorpen spænding til den sidste kraft¬ 
anstrengelse i tertiær tid, da der finder sted storartede fj eldkj edefold- 
ninger rundt hele jorden. I den tertiære tid dannes nutidens store 
fjeldkjeder, Alperne, Himalaya, Andesbjergene, Rocky nountains etc. 
Enkelte fjelde, som Pyrenæerne er dannet allerede i kridt, mens paa 
den anden side foldninger endnu i kvartær har paagaat i Himalaya. 
De fleste „alpine“ fjeldkjeder er dannet i sentertiær eller i den saa- 
kaldte miocæn-periode. 
De tertiære foldninger er samlet i to soner ; en gaar fra Middel¬ 
havslandene over Persien gjennem Asien, hvor den ved Phillipinerne 
støter sammen med den anden, der omringer det stille ocean. I 
disse belter, særlig i det sidste, findes der en mængde baade utsluk¬ 
kede og virksomme vulkaner ; det stille hav er omgit av en „cirkle 
of fire“ . 
De gamle tiders fjeldkjeder og vulkaner har været mindst like 
storartede som nutidens, ja sandsynligvis meget større, men man maa 
erindre, at man kun har levnet ruinerne av grundmuren i de gamle 
bygninger, og deres spor blir vanskeligere at følge jo længer man 
kommer tilbake i tiden. 
De nye eller tertiære fjeldkjeder har tildels fulgt de samme belter 
eller svakhetsregioner som de gamle, mens enkelte stive landplater har 
