189 
Ribb ert tok ut melkekjertelanlægget fra deres naturlig© lei© paa 
buksiden av marsvinunger og plantet dem ind under huden paa samme 
dyrs ører; det lykkedes ham at faa dem til at gro fast der. Da nu 
disse samme dyr senere blev gravide, begyndte ogsaa melkekjertlerne 
paa dyrenes ører at utskille melk. Dette tar R i b b e r t med god 
grund som et tegn paa, at utløsningen av melkekjertlernes funktion 
maa staa i avhængighet av blodomløpet og ikke av en innervering fra 
centralnervesystemet. Man kan helde mere til den ene eller den 
anden mening; saa meget er sikkert, at Ribberts resultat stiller 
mammarsekretionen i et nyt lys for os, som vi ikke hadde kunnet 
tænke os det før eksperimentet. 
Det faar være tilstrækkelig med disse træk til en paavisning av, 
hvordan transplantationerne har været og er en mægtig hjælper for 
fysiologerne i deres undersøkelser. Men før vi forlater lægernes ar¬ 
beider paa dette omraade, skal jeg endnu peke paa et felt, hvor man 
har benyttet sig av samme forskningsmetode i utstrakt grad. Det er 
studiet av kræft. „Det er væsentlig paa kræft hos mus, at den eks¬ 
perimentelle kræftforskning er basert a for at citere vor egen specialist 
paa dette omraade, dr. Haalan d l ). Det er dansken J e n s e n, som 
vel har indlagt sig største fortjeneste av undersøkelserne her, og selv 
om vi for tiden har indtryk av, at kræftforskningen er løpet ind i en 
blindgate, skal vi ikke undervurdere den betydning, undersøkelserne 
har hat, ikke alene for vor forstaaelse av kræftens egen natur, men 
ogsaa av organismens reaktioner mot denne forfærdelige sygdom. 
Alene et resultat som det, at en muserace kan saa godt som immuni¬ 
seres mot sin specifike kræftsvulst ved at sættes under nye livsbetin¬ 
gelser, gir os haab om, at man med tiden skal kunne opnaa et dypere 
indblik i, hvad det er, som betinger selve immuniteten i dette til- 
fælde. Og kan man klare sygdommen hos den ene art, maa man med 
tiden kunne klare den ogsaa hos en anden. Kræfttransplantationerne 
har aapnet øinene paa os for den kjendsgjerning, at selv nærstaaende 
racer av samme dyreart er i besiddelse av sine specifike stoffe, selv 
om vi endnu ikke kan skille dem ad paa anden maate. H a a 1 and 
fandt ogsaa, at den kræftsvulst, som slaar an i 100 °/ 0 tilfælde paa 
en muserace, kan være uvirksom overfor andre, og at museracen an¬ 
gripes av sin specielle kræftsvulst, selv om den indpodes med en blan¬ 
ding av forskjellige svulstsorter. Her staar endnu meget tilbake at 
x ) Norsk Magazin for lægevidenskapen 1907. 
