190 
gjøre; men vort haab er, at de intense undersøkelser, som for tiden 
drives over kræfttransplantationer og lignende felter, vil maatte bringe 
os mere lys, bringe os fra anelserne og teorierne over i den positive 
viden. 
Vi forlater nu de mere lægevidenskabelige eller rent fysiologiske 
sider ved transplantationsundersøkelserne og skal se litt mere paa den 
yngste — og dog ældste gren av transplantationerne, hvor undersøkel¬ 
sen mere direkte tar sigte paa arvelighetslovene - og opklaringen av de 
love, som betinger individets egne forhold. Det er de transplanta- 
tioner, som har den største interesse for zoologien selv. 
Som før nævnt var T r e m b 1 e y den første, som arbeidet viden- 
skabelig med zoologiske transplantationer. Hans forsøk gjaldt 
Fig. 1. 
Skema til forklaring av planternes polaritet. Ledningsbanerne gaar (opstigende) 
i pilernes retning fra -j- til -j-. En podning som her antydet, hvor ensbenævnte 
poler træffer hverandre (—{—), har altsaa ingen utsigt til at lykkes. 
Hydra. Disse hans forsøk er blit gjenoptat og delvis overført paa 
de nærstaaende hydroiders omraade, særlig av en del amerikanske 
zoologer, som har utført en række eksperimenter paa M o r g a n s 
laboratorier. Deres resultater har liten eller ingen betydning for 
arvelighetslæren; deres eneste interesse ligger endnu i studiet av 
polariteten hos angjældende organismer. 
Men spørsmaalet om polariteten er blit ulike bedre behandlet av 
J o e s t, som eksperimenterte med metemark, og Bor n, som benyttet 
froskelarver til sine undersøkelser. — Hos planterne har botanikerne 
paavist en uttalt polaritet, d. v. s. om man indpoder et stykke slik, 
at ledningsbanerne gaar i motsat retning hos podekvisten og under¬ 
laget (se fig. 1), saa har podningen liten eller ingen utsigt til at lyk¬ 
kes. Som man sier det med en fysisk betegnelse : ensbenævnte poler 
