193 
de to stykker var dreiet 90°, hadde det ingen indflydelse. Dette viser 
os den saakaldte organotaxis, d. v. s. den evne ved organerne, at de 
zformaar at vokse mot hverandre, saa at si kan opdage hverandre paa 
.avstand og bevæge sig i sin vekst hen imot et foreningspunkt. Slike 
skjævt sammensatte metemarker har vist sig at kunne leve likesaa 
længe som andre. Ialfald har de været holdt levende op til 10 aar 
efter transplantationen, og det maa ansees som en ganske respektabel 
levetid for en metemark. 
Saa fortsatte man og dreiet stykkerne endnu mere om deres 
længdeakser, helt til 180°, saa bukgangliekjæden i det ene stykke traf 
rygsiden paa det andet. Ogsaa da vokste stykkerne sammen; men 
der kom ikke nogen direkte forbindelse istand mellem gangliekjædene. 
De forbandt sig ved „collateraler“, d. v. s. fine nervestrenger, som løper 
fra den ene bukgangliekjæde til den anden. Ledningen kom altsaa 
istand ; men de sammensatte dyr viste en daarlig levedygtighet, som 
tænkelig er. 
Det var imidlertid andre formaal, som laa til grund for H a r r i- 
sons undersøkelser. Ser vi nærmere paa en fisk eller froskelarve, 
altsaa paa et lavere hvirveldyr, som lever i våndet, saa finder vi en 
række eiendommelige punktformede organer langs bestemte linjer paa 
dyrets sider. Det er de saakaldte sidelinjeorganer, hvis funktion 
endnu er hyllet i mørke for os. At det er sanseorganer, kan det 
neppe tviles paa, og de findes altid langs en av de store nerver, som 
benævnes nervus vagus. — Harrison stillet sig det spørsmaal, 
om disse organer dannes fra dyrets hodeparti, etterhvert som vagus 
vokser bakover, eller om de alt er anlagt før og bare utvikler sig, 
efterhvert som vagus vokser til. — I Amerika lever to froskearter, 
hvorav den ene, Rana palustris, er lys gullig, den anden, Rana 
sylvatica, mørk brunsort. Rana palustris har lyse, næsten 
usynlige sidelinjeorganer, Rana sylvatica derimot mørke. Har¬ 
rison tok nu og satte sammen stykker av de to arters larver paa 
forskjellig maate og saa, hvordan sidelinjen og dens organer forholdt 
sig i de enkelte tilfælder. Et av hans forsøk er fremstillet i figur 5. 
Naar han, som i det avbildede tilfælde, føiet sammen et mørkt syl- 
v a t i c a-hodestykke med et lyst p a 1 u s t r i s-bakparti før sidelinjen 
endnu kunde spores noget sted, saa opnaadde larven senere et utseende 
som den nederste figur (5, II). Era det sorte hodeparti skyter vagus 
frem nedover mot halespidsen, og efterhvert som den gror bak- 
