196 
dels ved siden av anlæg til baklemmerne, dels andetsteds, som en ser 
det paa figur 6. Det var ikke nok med, at anlægget ikke gik til- 
grunde; ofte utviklet det sig endogsaa sterkere og blev større end 
benet normalt skulde være. De fleste vil nu spørge, bvad Braus, 
vilde undersøke ved hjælp av slike bizarre forsøk, og hvad han lmnde 
finde ut paa grundlag av dem. 
Braus undersøkte det transplanterte anlæg og ogsaa, hvad der 
skedde med det sted, hvorfra det var hentet, og han kom til merkelige 
resultater. Man har længe studert paa, om alle muskler og ben, 
som er i et lems støtteparti som f. eks. skulderpartiet, utvikles fra 
kroppen, eller om de tar sit utspring fra armanlægget. Braus og 
andre undersøkere er nu kommet til det forbausende resultat, at an¬ 
lægget ikke bare utvikler sig til et for- eller bakben, som er løst fæstet 
i huden. Det transplanterte anlæg utvikler ogsaa hele støtteskelettet 
med skulderblad o. s. v. og mesteparten av den tilhørende muskulatur. 
Men enkelte muskelgrupper som f. eks. s e r r a t u s-gruppen fandt 
han ikke paa det transplanterte lem, men derimot paa det sted, hvor¬ 
fra benanlægget var blit fjernet. — Vi ser altsaa, at transplanta- 
tionerne viser os, at armens — eller benets — støttemuskulatur bestaar 
av to hovedgrupper av muskler; for det første en gruppe, som leveres 
fra lemanlægget selv, for det andet en gruppe, som leveres fra krop¬ 
pen. Dette var noget, man kanske kunde tænke eller ane tidligere; 
men beviset maatte leveres ad eksperimentel vei. Men Braus fandt 
endnu en tredje hovedgruppe av støttemuskler, som opstaar baade paa 
det transplanterte lemmeanlæg og paa det sted, hvorfra anlægget 
blev tat bort. Det er specielt en gruppe muskler, som kaldes 
trapezius -gruppen, og denne, sier Braus, er den mest gaate- 
fulde. 
Det sier sig selv, at disse eksperimentelle undersøkelser over de 
enkelte organers utvikling og funktion skaffet zoologerne nyt land. 
Men de skapte ogsaa noget andet, som næsten er mere værd : de skapte 
et samarbeide mellem læger og zoologer og bragte fysiologien ind i 
zoologien paa en tidligere uanet maate. Lægernes metoder og interes¬ 
ser møtte zoologernes, og zoologernes teoretiske maal fandt gjenklang 
hos lægerne, saa grænser blev utvisket under arbeidet. Der op- 
dagedes endnu et nyt omraade, hvor transplantationerne er vigtige 
baade for lægevidenskapen og for arvelighetsundersøkelserne. Vor 
egen landsmand dr. Magnus var den første til at utføre transplanta- 
tioner av ovarier med arvelighetslovenes st-udium som direkte maal. 
