221 
ham. Det lille bord lægger sig med sin frie kant op paa kanten av 
det store bord, men paa grand av den trekantede fot lykkes det ikke 
at komme fuldstændig op paa bordet. 
Mediet holdes stadig fast, og F. konstaterer, at hun ikke gjør 
i 
nogensomhelst anstrengelser, der kan forklare dette fænomen. 
Nu pustes forhænget op aldeles likesom av en sterk træk og 
bevæger sig ind imot værelset henimot de tilstedeværende. Paa dette 
tidspunkt falder mediet i avmagt. Hun fremstøter suk, jamrer sig og 
taler nu kun til et væsen, der siger sig at være John King, hen- 
des far i en anden tilværelse. 
Ved 5 slag i bordet tilkjendegives ønsket om mindre ly.s. Lam¬ 
pen skrues næsten ganske ned, men slukkes ikke. I dette tusmørke 
kan øinene fremdeles ganske godt se, hvad som foregaar. Teppet 
pustes op paany, og F. føler paa sin skulder tvers igjennem teppet en 
berøring, likesom av en kraftig næve. 
Inde i kabinettet bak tæppet bevæges den stol voldsomt, hvorpaa 
spilledaasen og klokken stod, og disse gjenstande falder paa gulvet. 
Mediet fordrer end nu mindre lys. Man slukker da lampen ganske 
og en rød mørkkammerlampe til fotografisk bruk sættes paa pianoet. 
Fremdeles streng kontrol, for hvilken mediet bøier sig meget villig. 
Bak tæppet spilles der nogen melodier paa spilledaasen, aldeles som 
om den skulde dreies av en menneskelig haand. 
Tæppet bevæger sig paany, og F. føler sig grepet i armen av en 
temmelig kraftig haand. Han strækker straks armen frem for at 
gripe efter haand en, men tar kun i det tomme ram. Under dette er 
stadig mediets arme og ben fastholdt av F. og Fontenay paa den 
anden side. Eusapia fører derpaa sin haand mot F.s kind, og paa 
denne gjør hun med Fontemays finger bevægelser, likesom naar man 
dreier et haand tak. Spilledaasen, der likeledes dreies med et haand- 
tak, begynder samtidig at spille bak tæppet og fuldstændig synchront. 
Naar Etisapias haand stanser, saa hører ogsaa musikken op. Alle 
morer sig kostelig derover. Dette gjentages flere gange i træk. Straks 
hendes haand bevæger sig, begynder ogsaa musikken. 
F. føler sig flere gange berørt i ryggen og i siden, og Fontenay' 
faar et kraftig slag i ryggen, som alle hører. En haand gaar gjen- 
nem F.s haar. Fontenays stol trækkes voldsomt væk, og et øieblik 
efter roper han : „Jeg ser silhouetten av et menneske passere mellem 
F. og mig henover bordet, skyggende for den røde larnpe a . Dette 
