229 
hvem som helst, der m a att 6 være tilstede. Disse aabenbaringer gik 
for sig paa følgende maate. Florence befandt sig alene i Crookes’ 
bibliotek der var skilt fra hans laboratorium ved en portiere; her op- 
holdt Crookes og de andre sig. Florence faldt i avmagt, og om en 
stund viste Katie sig i portieren, gik ind i værelset, hvor ved en leilig¬ 
het 5 fotografiapparater var i virksomhet. Her gik hun omkring og 
underholdt sig ofte med _de tilstedeværende aldeles, likesom en alniin- 
delig dødelig. Hun lot sig -endog engang omfavne av Crookes, der 
overbeviste sig om at hun var at ta i som et andet menneske. - Etter 
en stund gik hun tilbake gjennom portieren og var dermed sporløst for- 
avunden. Ved flere leiligheter fulgte Crookes elter hende ind i 
biblioteket, og ■ overbeviste sig om, at Florence og Katie var to for¬ 
skjellige. individer, idet han sa,a dean samtidig. Men som oftest fandt 
han kun Florence. Katie var sedvanlig væk. Den sid ste aften, hun 
viste- sig, tok hun avsked med de tilstedeværende, og skrev billetter 
til en del venner, undertegnet med „Annie Owan Morgan “ , hvilket hun 
sagde, var bendes; navn under hende-s jordiske liv. Hun tok en saks 
og klippet en stor lok av sit haar, hvilket, hun utdelte, klippet end- 
videre store stykker av sin kjole, hvilke hun likeledes utdelte. 
Jeg vet ikke at slutte denne artikel bedre end med et citat av en 
tale, som Crookes holdt som præsident ved en videnskabelig kon gres 
i Ert stol 1888. Han siger blandt andet: „Alle vet, at jeg i de sidste 
30 a,a,r har gjort visse psykiske fænomener til gjenstand for min forsk¬ 
ning. At forbigaa disse i taushet vil de være en feighet, som jeg ikke 
føler mig fristet til at bega a. 
Forskeren har kun at gaa den like vei ret frem, at undersøke alt, 
tomme for tomme med fornuften som den lysende fakkel. Dette lys. 
rnaa han følge overalt, hvor det maatte : føre ham, selv mm det til en¬ 
kelte tider kan ligne en lygtemand.“' 
Lysende sop og bakterier. 
Av Oscar Hagem. 
„Lysende planter“ er intet nyt. Allerede langt tilbake i tiden fin- 
der vi beretninger om „fosforescerende lys a fra forskjellige substrater. 
Snart er det raatnende blade eller ved, snart kjød eller fisk, som er 
