233 
Senere er lysende kjød blit studert av flere og fremforalt av Mo¬ 
lisch, som gjennem mange aar har viet disse fænomener sin op- 
merksomhet, og ved hjælp av bakteriologiens renkulturmetoder har 
han omhyggelig studert de vigtigste av de lysende bakterier. 
Molisch undersøkte først, hvor hyppig lysende kjød forekom. 
Til en begyndelse hadde han store vanskeligheter med at skaffe sig 
materiale. Hverken gjennem slagterbutikker eller veterinæranstal- 
ter kunde han faa lysende kjød, og det syntes overhodet, som om 
dette var en stor sjeldenhet. Saa fik han den gode idé at undersøke 
det kjød, som slagteren hver dag bragte til hans hjem, og som skulde 
anvendes til middag. Smaa stykker av dette blev skaaret av og 
enten lagt i en glasskaal, som blev hensat aapen, eller det blev 
lagt i en glasskaal og overholdt med saa meget koksaltopløsning, at 
omtrent halvdelen av det raget op av opløsningen. Det hele 
blev bedækket med en glasklokke og stod slik ved en temperatur av 
9—10° C. Det viste sig nu til hans overraskelse, at næsten alle 
prøver begyndte at lyse efter et par døgns forløp, ofte med et tem¬ 
melig sterkt lys. 
Undersøkelserne blev fortsat, og en mængde kjødprøver av for¬ 
skjellig slags fra flere slagterbutikker blev behandlet efter koksalt- 
opløsningsmetoden. Bom eksempel paa, hvor hyppig lysende kjød 
forekom, kan nævnes, at av de undersøkte hestekjødprøver lyste efter 
et par døgn 65.5 °/ 0 , og av oksekjødprøver ikke mindre end 89 °/ 0 - Det 
er altsaa temmelig let at skaffe sig lysende kjød, ialfald naar man 
passer paa at lægge det i koksaltopløsning og holde det ved en jevn 
temperatur av 10° C. 
Det næste skridt var at faa isolert den bakterie, som skulde være 
aarsaken til lysningen. Det lykkedes forholdsvis let. Det viste sig 
at være en allerede før under navnet Micrococcus phos- 
phorescens beskrevet mikroorganisme. Efter Molisch’s under¬ 
søkelser er den imidlertid ingen Micrococcus, men en B a c te¬ 
ri u m , og han kaldte den derfor Bacterium phosphor- 
e s c e n s. Denne lille bakterie vokser endnu ved en temperatur 
omkring eller litt under 0°, naturligvis meget langsomt. Den vokser 
i renkultur bedst ved 16—18° C. og indstiller ganske sin vekst ved 
28° C. ; ved 30° C. dør den. Den har en overordentlig stor utbredelse, 
særlig i slagterier og andre steder, hvor kjød regelmæssig opbevares; 
her forekommer den altid, og Molisch kunde paavise, at alt lysende 
Naluren 1911. 
1G 
