237 
øve nogen indflydels© paa det. Om dette solsystems centralsol, som 
alle dets planeter omkredser, selv er i ro eller bevæger sig i verdens- 
rummet med noksaa stor hastighet, er en ting, som efter relativitets- 
pricipet ikke skulde kunne avgjøres av en iagttager paa disse kloder. 
Alle av ham iagttagne fænomener skulde foregaa nøiagtig paa samme 
maate, enten centralsolen var i ro eller i bevægelse. 
Man gjorde allerede tidlig flere erfaringer, som tydelig syntes at 
bekræfte relativitetsprincipets rigtighet. Naar man saaledes befinder 
sig paa et skib i bevægelse uten rulling, vil fænomenerne forløpe saa¬ 
ledes, at man let glemmer skibets bevægelse, hvis man ikke ser paa 
omgivelserne. Dog er det her let at se, at relativitetsprincippet ikke 
er rigtig uten indskrænkning. Saalænge skibet bevæger sig ret frem 
uten at bøie av i nogen retning, og uten at bevægelsen paaskyndes 
eller sinkes, saa længe det har, hvad fysikerne kalder en retlinjet 
'ovn translationsbevægelse, holder princippet stik, derimot ikke, om 
skibet dreier sig. Selv om sterk taake aldeles skjulte himmelen for 
passagererne, vilde det dog lykkes at konstatere en saadan bevægelse. 
Som bekjendt har Foucault i Pantheon-kirken i Paris ved sit 
berømte pendelforsøk kunnet paavise jordens rotation om sin akse, uten 
at ta det ringeste hensyn til de ydre omgivelser, f. eks. stjernehim¬ 
melens utseende. Ja, der behøves dertil ikke engang noget eksperi¬ 
ment, da der er paafaldende kjendsgjerninger nok, som bekræfter jord- 
omdreiningen, f. eks. passatvindenes retning, den dreiende bevægelse 
av hvirvelstormene og mange andre velbekj endte fænomener. 
Relativitetsprincippet gjælder altsaa ikke længer, naar den betrag- 
tede verden er underkastet en rotationsbevægelse. Saa længe derimot 
denne verden kun befinder sig i translationsbevægelse er princippet 
rigtig, hvor stor end denne translationsbevægelse er. 
Naar talen er om at undersøke relativitetsprincippets gyldighet, 
synes det først, som om dette skulde være en uoverkommelig sak. Et 
absolut bevis skulde forutsætte, at man kunde eksperimentere paa en 
verden i ro og derpaa paa en verden i bevægelse; dernæst hadde man 
at paavise, at fysikens love i begge tilfælde forblev de samme. Hvor¬ 
ledes skulde man imidlertid kunne avgjøre, om en verden virkelig 
er i ro? 
Der gives dog to veier til maalet. I en verden, som befinder sig 
i ro, findes ingen fortrinsberettigede retninger, alle retninger er like 
gode. En lov, som gjælder for et legeme, som bevæger sig fra nord 
