240 
mens lyskilden fjerner sig, vil han se slaget i rigtig orden, kun med 
den forskjel, at det vil utvikle sig med majestætisk ro, da lysbølgerne 
forsinkes mere og mere. Det motsatte vil bl i tilfælde, naar lyskilden 
nærmer sig ham (med hastigheten 400,000 km.); han vilde da desuten 
se slaget i omvendt orden, da lysbølgerne fra slagets slutning vilde 
ha en kortere vei at gaa og derfor vilde naa først frem. Lumen vilde 
derfor i alle disse tilfælde raade over et middel til at avgjøre, om det 
er ham, som nærmer sig til eller fjerner sig fra lyskilden, eller det 
omvendt er lyskilden, som nærmer sig til eller fjerner sig fra ham. 
Eksperimentet vil ikke godt med vore laboratoriers nuværende utrust¬ 
ning la sig utføre, som Flammarion har tænkt sig, og selv om det lot 
sig utføre, vilde iagttagerne ved saadanne enorme hastigheter ikke 
kunne skjelne meget. Dette eksempel er valgt med hensigt som et 
ydertilfælde, hvis resultat altsaa blev noget saa yderlig som en om¬ 
vending av tidsfølgen. Med beskednere midler vilde man ogsaa opnaa 
beskednere resultater, men disse vilde dog i overensstemmelse med den 
gamle mekaniks love la sig paavise med vore instrumenter. 
Vi kommer nu til spørsmaalet: Gjælder relativitetsprincippet for 
de optiske fænomener? 
Vi maa i denne forbindelse først omtale det bekj endte fænomen, 
lysets aberration. Retter man en kikkert mot et himmellegeme, vil 
kikkerten ha den samme translationsbevægelse som jorden, og naar 
man tar hensyn til lysets egen bevægelse, lar det sig let paavise, at 
kikkerten maa rettes skraat fremad, aldeles som naar man vil skyte 
paa en i translationsretningen løpende hare. Her leverer altsaa lyset 
os et bevis for jordens translation. Herved maa imidlertid erindres, 
at der altsaa behøves en stjerne, med andre ord en utenfor jorden 
beliggende lyskilde, og at man egentlig kun, iagttar jordens relative 
forskyvning i forhold til denne lyskilde. Aberrationen strider derfor 
ikke mot relativitetsprincippet. 
Blir nu de optiske fænomener paa jorden selv paavirket av vor 
planets translationsbevægelse? Man har forsøkt mange veier for at 
besvare dette spørsmaal. Man har for det første iagttat stjernerne 
med en kikkert fyldt med vand. Da lysets hastighet i vand kun er 
3 / 4 av den i luft, formodet man, at aberrationen, avvikelsen fra akse- 
linjen, derved vil undergaa en forandring. Man fandt intet. Man 
har erfaret, at lysets reflektion og brytning ikke paavirkes paa nogen 
maate av jordens translation, og da dette resultat stod i motstrid med 
