241 
de gamle teorier, har man opstillet hypoteser for at forklare saken. 
Uheldigvis har det vist sig, at disse hypoteser kim forklarer den side 
av saken, for hvis skyld de er fremsat, saaledes at hver ny kjends- 
gjerning nødvendiggjorde en ny hypotese. • 
Der er blit anstillet eksperimenter av de dygtigste fysikere; alle 
kom til samme resultat, nemlig at de optiske fænomener av en hvil- 
kensomhelst art ikke paavirkes av jordens translation. Man kunde 
endnu tro, at der allikevel findes en saadan paavirkning, men at den 
er for liten til at vore instrumenter kan opdage den. Imidlertid har 
en amerikansk fysiker, Michelsen, uttænkt en forsøksanordning, hvor¬ 
ved nøiagtighetsgraden blir 100 gange større, og allikevel forandredes 
resultatet ikke. Ved hvert nyt forsøk opfandt man en ny forklaring 
for at finde en aarsak til, at eksperimentet mislykkedes. Men disse 
mangehaande. forklaringer gjorde saken stadig usandsynligere. Hvil¬ 
ket hemmelighetsfuldt tilfælde skulde hver gang kunne bevirke, at den 
tilstræbte nøiagtighet blev ophævet? Man befandt sig øiensynlig like- 
overfor en almindelig aarsak og blev tilslut nødt til at indrømme, at 
relativitetsprincippet var en almindelig naturlov. 
Det blev nu tilslut nødvendig at bringe relativitetsprincippet i 
overensstemmelse med de hittil raadende teoretiske anskuelser eller, 
rettere sagt, man maatte modificere disse anskuelser paa en saadan 
maate, at de forlikes med dette princip. Æren for endelig paa dette 
gebet at ha opnaadd et godt resultat tilkommer den hollandske fysiker 
Lorentz, vinder av en Nobelpris. For imidlertid at klargjøre, 
hvori Lorentz 5 » løsning ligger, maa vi først forklare et nyt begrep, 
den „stedlige tid u . 
La os tænke os 2 iagttagere, den ene i Paris, den anden i Berlin. 
De vil sammenligne sine ure. La os anta, at disse ure er ganske 
overordentlig f uldkomne, saaledes at de f. eks. viser nøiagtig paa 
Vioooooo sekund. Hvorledes vil nu iagttagerne bære sig ad 1 ? De vil 
sende hinanden signaler, f. eks. ved hjælp av traadløs telegrafi. Som 
bekjendt er cle Hertz’ske bølger, som anvendes i telegrafi uten traad, 
i grunden intet andet end lys, men et slags lys, som vore øine ikke 
ser, og de forplanter sig med lysets hastighet. Paa en avtalt tid 
sender nu pariseren et signal, efter hvilket berlineren stiller sit ur. 
Naar man imidlertid vil nøie sig hermed, vilde berlinerens ur komme 
til at gaa for sent, da jo lyset bruker en vis tid paa veien. For at 
avhjælpe denne feil sender ogsaa berlineren signal til pariseren, og 
