242 
man bestemmer tidspunktet for berlinerens ur ved at ta midlet mellena 
de to tidspunkter for pariserens ur ved avsendelsen og mottagelsen av 
signal erne. Vil man nu paa denne maate faa tiden nøiagtig overført! 
Metoden grunder sig, som man vil se derpaa, at begge veilængder, 
som lyset har at gjennemløpe, fra Paris til Berlin og omvendt fra. 
Berlin til Paris, er like store. Dette vilde være fuldstændig rigtig, 
om jorden stod stille. Nu føres imidlertid jorden avsted paa sin bane 
om solen, desuten sammen med solsystemet paa. dettes bevægelse i 
Melkeveiens system mot stjernebilledet Hercules. Maaske har jorden 
ogsaa andre bevægélser, som vi ikke kjender og som evig vil forbli 
skjult for os. Maaske er det Paris, som i denne bevægelse løper foran 
Berlin, maaske er det omvendt. I første tilfælde vil lysets vei fra 
Paris til Berlin bli mindre end fra Berlin til Paris, i andet tilfælde 
omvendt. I begge tilfælde vil derfor det midlere tidspunkt bli feil- 
agtig bestemt, og urene kan derfor ikke vise rigtig i forhold til hin- 
anden. Hvilken feil vi i virkeligheten kommer til at gjøre, om det, 
f. eks. er berlinerens ur, som kommer til at gaa fortere end parise¬ 
rens eller omvendt, derom kan vi intet vite, da vi ikke kj ender jor¬ 
dens absolute bevægelse i rummet og aldrig vil kunne erfare noget, 
derom. 
Med andre ord: Tiden er, likesaavel som rummet, relativ 
Et fænomen foregaar paa Sirius, et andet paa jorden. Er disse be¬ 
givenheter samtidige eller er den ene tidligere og i saa fald hvilken ?.' 
Herom vil vi aldrig kunne erfare noget. Absolut tid eksisterer ikke; 
alt, hvad vi kjender, er kun den „sted.lige“ tid, bestemt saaledes som 
netop angit. 
La os nu igjen se paa den tidligere rækkefølge av slutninger, paa 
hvilken den gamle mekanik er begrundet. Et legeme, som er i hvile, 
paavirkes av en kraft og faar efter Iste sekund hastigheten v. Hvad 
vil nu ske om kraften virker et sekund til? Vi tænker os en iagt- 
tager, som selv har denne hastighet v, som anser sig selv for at være 
i ro. For ham var legemet ved begyndetsen av 2det sekund i ro, 
og dets tilsynelatende bevægelse vil altsaa for ham bli den samme som 
for os i Iste sekund, hvorav vi sluttet, at den absolute hastighet av 
legemet efter 2det sekund var 2 v. Dette vil imidlertid kun være. 
rigtig, naar vi anser tiden for absolut, hvilket vi netop har set ikka- 
er rigtig. 
