248 
vendig, og dette lot sig ikke gjør© i en ha ande ven ding. Det første 
forsøk, som Eaufmann anstillet; gav negative resultater; da det 
imidlertid blev gjenoptat under forandrede betingelser av Buche- 
r e r , førte det til positive resultater, og de fleste fysikere sluttet sig 
hertil. 
Det som stillet disse arbeiders resultater i et saa eget lys er ikke 
alene den omstændighet, at de leverte en fuldstændig bekræftelse paa 
den L o r e n t z’ske mekanik, men ogsaa det som de har vist angaa- 
ende legemernes virkelige masse. Man maa her adskille to ting, de 
materielle molekyler og disse molekylers egentlige elementer. Ke- 
mikernes atomer forekommer os nu at være meget komplicerte byg- 
verk, opført av negative elektioner, o: negativ elektrisk ladede smaa- 
dele, positive elektroner og maaske ogsaa smaadele, som forholder sig 
neu tralt. Mest anskuelig tur de det være at tænke sig et kemisk atom 
som et slags solsystem, hvori det centrallegeme, som forestiller solen, 
er en positiv elektron, om hvilket talrike smaa planeter, de negative 
elektroner, bevæger sig. Nu er imidlertid de i kathodestraalerne og 
de av radium utslyngede projektiler negative elektroner, de eneste man 
hittil har kunnet eksperimentere med. For dem er det bevist, at de 
ikke har nogen reel masse, at det som vi kalder deres masse, ikke er 
andet end noget tilsynelatende, som skylder de elektriske fænomener 
sin oprindelse. Hittil er det ikke bevist, at det samme gjælder om de 
positive elektroner. Man har ikke kunnet eksperimentere med dem, 
da de paa en vis er altfor svær© og derfor ikke kan faa tilstrækkelig 
stor hastighet. Man kunde derfor endnu anta om dem, at de har en 
virkelig masse; de vilde isaafald være bærerne av den egentlige ma¬ 
terie, mens de negative elektroner kun vilde være elektricitet uten 
materielt grundlag. 
Hvis man imidlertid anerkjender relativitetsprincippet som 1 rigtig, 
maa man konsekvent slutte, at de positive elektroners virkelige masse 
— likesom ogsaa massen av mulig forekommende neutrale smaadeler — 
er foranderlig efter nøiagtig samme lov, som de tilsynelatende f maisser 
av elektromagnetisk oprindelse følger. I dette tilfælde maaj vi : anta 
den ene eller den anden av følgende to hypoteser : Enten har de posi¬ 
tive elektroner heller ingen virkelig masse, men kun en tilsynelatende, 
eller de har en virkelig masse, men denne masse er foranderlig. 
I begge disse tilfælde er vi langt væk fra de sedvanlig raadende 
forestillinger om materien. L av o i si er har lært os, at materien 
