286 
A1 2 0 3 og det vilde ha svake, men tydelige basiske egenskaper. Dets 
atomvolum skulde være ca. 11.5, atomvegt 69, tæthet 5.9. Da det 
skulde være lettere flygtig end Al, kunde man vente at finde det ad 
spektroskopisk vei. No gen aar senere opdaget ogsaa Boisbaudran 
ved spektroskopets bjælp et nyt metal, som han kaldte gallium. 
Det hadde atomvegten 69.8, tætheten 6.9, dannet oksydet Ga 2 0 3 , en 
oktaedrisk alun, var opløselig i syrer og alkalihydroksyd og smeltet ved 
30° o. s. v. 
Skulde man tænke sig, at de stoffer vi nu an er kj ender som ele¬ 
menter var sammensat av et mindre antal, vilde jo det radikaleste 
skridt være at anta at der kun var e 11 grundstof, der kunde poly- 
merisere sig og derved danne de forskjellige elementer. D'a de først 
bestemte atomvegter var meget nær hele tal, lededes man til at anta 
at surstofatomet egentlig var H 16 , kvælstofatomet H 14 o. s. v. Klorets 
atomvegt 35.5 var jo en lei undtagelse; men om man antok som mind- 
stedel halvparten av et van dstof atom ( 1 / 2 H), løstes jo denne vanske¬ 
lighet; man kunde opfatte 0 som 32 y, Cl=70y o. s. v. Men det 
blev mer og mer broget og maatte opgis. 
Et forsøk paa. at ordne de elementer som dannet en naturlig 
gruppe i en homolog række lyktes heller ikke. Man prøvte f. eks. at 
skrive: 
23 = natrium = lithium + 16, 
39 = kalium = lithium + 2.16 o. s. v., 
men naar man kom til andre grupper passet det ikke. 
En ny modifikation av disse tanker er nylig fremsat av J a m e s 
M o i r. Han tænker sig at grundstoffenes valens (ialfald deres hoved- 
valens) skyldes et subelement av atomvegt - f t2=0?0089. Betegnes 
dette med jx skulde f. eks. vandstofatomet være sammensat av jj. og 
en vandstofrest som betegnes med H, surstofatomet 16 H-f-2|x etc. 
Indsættes talværdier faaes : 
H=H=|x; 0,9989+ 0,0089=1,0078 
0=16H+2jx; 16x0,9989 + 2x0,0089=16,000 
og for de øvrige elementers vedkommende tal som paa, faa undtagelser 
nær stemmer med de kjendte atomvegter med en nøiagtighet av 0.04/ 
Tallene passer altsaa særdeles godt, men der kan gjøres indvendinger 
mot forfatterens valg av hovedvalens. Desuten er den fysiske betyd¬ 
ning av de grundlæggende tal ikke klarlagt endda. 
Sir William C r o o k e s utformet allerede for 25 aar siden en 
„elementernes skabelseshistorie“. Den var i korthet slik : I universets 
