293 
et uhyre- omfang; Rubus fruticosus og Rosa canina (bjørnebær og 
almindelig nyperos©) gir klassisk© eksempler herpaa.' 
De ny© systematiker©, som fandt- sin©-repræsentanétr i Å. v. Ker- 
n © r og hans tilhængere, var heller ikk© i st and til at gi arterne- ens¬ 
artet værd, men de erstattet d© gamle arter med mindre,- tildels 
meget smaa. Dette blev gjort med fuld r et; der'f'orelaa nemlig alle¬ 
rede deng ang erfaring for, at selv arter av underordnet rang, de saa- 
kaldte „petites espéces“, kunde bevare sine karakterer konstante, na-ar 
de blev dyrket. 
Dett© resultat 'skylder vi den av den gamle skole saa ofte ut- 
skjældte og forhaanéde botaniker, franskmanden Alexis Jordan. 
Han var den første som ved omfangsrike ex akt utførte- kulturforsøk be¬ 
viste, at d© fleste saakaldté „arter“ i virkeligheten er kollektive, at de 
bestaar av flere, ja ikke sjelden av et stort an tal elementære typer, som 
holder sig konstante ved dyrkning. Endnu kjender vi forholdsvis 
altfor faa av dem, fordi man ved beskrivelsen har maattet bygge paa 
herbarieeksemplarer og alene i de færreste tilfælde har kunnet anstille 
dyrkningsforsøk med vedkommende plante. Som eksempel maa anføres, 
at den almindelig© lille vaarplante, som Linné har kaldt Dr ab a verna, 
indeholder over 200 konstante „elementære“ arter, som rigtignok 
kun adskilles ved ubetydelige men derfor like fuldt konstante kjende- 
merker. Det samme er tilfældet med stedmorsblomst, løvetand o. ai, 
som ikke indeholder færre elementære arter. 
Opdagelsen av disse elementære typer var kun den naturlig© følge av 
den tiltagende kj endskap til planteriket og forsøkskulturen. Tourne- 
fort hadde ved a ar 1700 opstillet slegterne som systematiske enheter 
og behandlet dem fortræffelig i sine verker. Ogsaa Linné holdt i sin 
„Philosophia botanica" i 1751, alt saa 50 a,ar senere, end da fast ved 
den sætning, at alle slegter var skapt paa en gang, da livet begyndte 
paa vor jord. Men senere forandret Linné sin anskuelse, sandsyn- 
ligvis paavirket av det bifald, som møtte de av ham skarpere avgræn- 
sede arter og antok arterne som skapte enheter. Allikevel vidste han 
godt, at de ikke var udelelige, men lot sig opstykke i varieteter, saa- 
ledes som han i mange tilfælde selv gjorde. Han indordnet altsaa 
varieteterne under artene og naar han ikke fik dette til, saa stillet han 
dem sideordnet, som f. eks. med varieteterne av Primula veris (Maria 
nøklebaand), som for os nu staar som vel organiserte former av 
fløtere rang. 
